Справа № 490/3095/25
н\п 2/490/330/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року          м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Шолох Л.М.,
за участі секретаря Шведюк Д.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
прокурора Качауна А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.06.2025 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Одночасно з цим зобов`язано орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради надати висновок щодо задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.02.2026 року зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити явку дитини, а орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради забезпечити участь у судовому засіданні психолога. Підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.05.2026 року зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити явку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судове засідання. Також цією ухвалою зобов`язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, забезпечити участь психолога у судовому засіданні під час з`ясування думки дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо позбавлення її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав стосовно неї. 
У судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 , який вимоги позову підтримав, просив його задовольнити, вказуючи на те, що мати дитини не утримує та не виховує дитини, проживає в невідомому місці з іншим чоловіком. Також зазначив, що мати дитини зловживає спиртними напоями, притягувалася до адміністративної відповідальності за це. Також позивач пояснив, що за станом здоров`я він не придатний до військової служби. 
Прокурор Качаун А.О. вимоги позову підтримав.
Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради до суду надійшла заява про розгляд справи відсутності його представника. Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.
Враховуючи повторну неявку відповідача у судове засідання, суд дійшов всиновку про можливість провести розгляд справи за її відсутності.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.03.2023 року у справі №490/246/23. Від цього шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (11 років).
З наявних у справі доказів слідує, що позивач проживає в СТ «Космос-1», ділянка № НОМЕР_1 Веснянської територіальної громади, Миколаївського району Миколаївської області. Місце проживання позивача зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 .
В акті обстеження умов проживання №8 від 28.05.2024 року зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_4 (дідусь), ОСОБА_5 (бабуся), ОСОБА_6 (сестра). Стосунки хороші, турботливі, довірливі та дружелюбні. Батько дитини ОСОБА_1 приділяє належну увагу всебічному розвитку, навчанню та вихованню дочки. В будинку для дитини відведено окрему кімнату з усіма необхідними меблями, місце для навчання, створено розвиваюче середовище, в наявності є література відповідно до віку. Дівчинка забезпечена одягом, взуттям відповідно віку та сезону.
Відповідно до довідки Миколаївського ліцею №3 Миколаївської міської ради №460 від 05.06.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається з 01.09.2021 року. Дитина проживає з батьком. 
В повідомленні від 15.04.2025 року директором Миколаївського ліцею №22 Миколаївської міської ради Миколаївської області зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в ліцеї з 16.10.2024 року. Контроль за навчанням дитини здійснює її батько ОСОБА_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.04.2025 року №47844 Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів перед ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 за період з червня 2024 року по березень 2025 року у розмірі 33 197,88 грн.
У висновку виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №209 від 26.11.2025 року зазначено, що орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Веснянської сільської ради вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначено у висновку це зумовлено тим, що мати дитини ухиляється від спілкування з працівниками служби у справах дітей, у зв`язку з чим неможливо повноцінно з`ясувати її думку (позицію), умови її проживання та обставини, які мають значення для прийняття відповідного рішення. При цьому наявні лише письмові заяви матері, у яких вона зазначає, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.
У цьому висновку також зазначено, що 07.02.2022 року ОСОБА_2 написала в присутності приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, про те що вона не заперечує про позбавлення її батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Окрім цього у висновку зазначено, що згідно заяви від 30.05.2024 року наданої ОСОБА_7 , який проживає по сусідству з сім`єю ОСОБА_8 - дитина ОСОБА_9 з березня 2023 року проживає з батьком, дідом, бабою та тіткою.
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина 1 статті 151 СК України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 153, частини 1-3 статті 157 СК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».
У своєму рішенні від 07 грудня 2006 року у справі HUNT v. UKRAINE, № 31111/04 (§54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 900), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції ( 995_004 ) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п. 78). 
У §100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09 вказано на те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (див. рішення у справі Йохансен, зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі Р. І Х., зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. 
Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
У судовому засіданні, яке відбулось 11.08.2026 року, свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повідомили суду, що дитина останні три роки проживає разом з батьком (позивачем), мати участі у вихованні та утриманні дитини не приймає участі, весь час (більше одного року) мати відсутня, з донькою не спілкується, не приходить до неї, не телефонує. Відповідач зловживає алкогольними напоями.
Також у судовому засіданні 26.08.2026 року судом у присутності психолога ОСОБА_10 було з`ясовано думку дитини ОСОБА_3 щодо позбавлення батьківських прав її матері щодо неї. ОСОБА_9 пояснила суду, що мати не цікавиться її життям, увагу не приділяє, речей не купляє. Останній раз бачила її у 2022 році. Мати не телефонує, не спілкується з нею, бували випадки коли ОСОБА_9 телефонувала матері, але та не брала слухавку. Коли проживали разом мати могла її вдарити, засинала будучи нетверезою у людних місцях. Дитина підтримує намір батька щодо позбавлення матері батьківських прав відносно себе, спілкуватися з нею не бажає. 
Під час розгляду даної справи судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час не бере участі в утриманні та вихованні своєї дитини. Поведінка ОСОБА_2 свідчить про самоусунення матері від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки ОСОБА_3 . Доказів того, що ОСОБА_2 зверталася до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, матеріали справи не містять. 
Однак суд не бере до уваги заяву ОСОБА_2 від 22 квітня 2025 року, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Біцюк Т.Є., оскільки добровільна відмова від батьківських прав у спосіб складенні заяви такого змісту не передбачена чинним законодавством. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач протягом тривалого часу свідомо, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки ОСОБА_3 , що з огляду на приписи пунктів 2 частини 1 статті 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. 
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Таким чином, суд, оцінивши відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України надані докази, вивчивши матеріали справи, вважає доведеним той факт, що відповідач ОСОБА_11 не піклується про свою дитину - ОСОБА_12 , свідомо ухиляється від своїх обов`язків по його вихованню, не бажає змінити свою поведінку на краще, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам ОСОБА_12 .
За такого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дитини - доньки ОСОБА_13 обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно зі статті 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1 211 грн 20 коп. за подання позовної заяви до суду.
Керуючись статтями 12, 13, 79-81, 141, 259-265, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. за подання до суду позовної заяви до суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторни:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя            Л.М. Шолох