Справа №345/3802/26 
Провадження № 2/345/2716/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.07.2026 року м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді   Онушканича В.В.
з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_2 . На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, згідно якого належний їй житловий будинок у АДРЕСА_1 , а також усі належні їй права, усе майно, що належатиме їй – заповіла ОСОБА_1 .
03.02.2026 року позивачем було подано заяву по видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 . У заяві зазначено, що спадщина складається із земельної ділянки, площею 0,89га, яка знаходиться на території Івано-Франківської області, Калуський район, селище Войнилів, що належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Водночас нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку у зв`язку із тим, що право власності на вказану земельну ділянку у ОСОБА_4 виникло після його смерті.
Тому позивач змушений звернутися до суду та просить у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати право на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, кадастровий номер 2622855300:02:001:0327, площею 0,8900 га, яка розташована в смт. Войнилів Калуського району Івано-Франківської області.
Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позов підтримує та просить суд його задоволити.
Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача – ОСОБА_2 . На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, згідно якого належний їй житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 вона заповіла ОСОБА_5 , а всі інші належні їй манові права, а також все майно, що належатиме їй, на яке вона за законом буде мати право, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповіла ОСОБА_1 .
Із листа державного нотаріуса Калуської державної нотаріальної контори №248/02-14 від 16.06.2026 року вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,89га, яка знаходиться на території Івано-Франківської області, Калуський район, Войнилівська селищна рада, оскільки право власності на вказану земельну ділянку виникло у ОСОБА_4 після його смерті.
Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1ст.1222 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Позивачка, як спадкоємець за заповітом, відповідно до ст.1269 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , звернувшись із заявою про прийняття спадщини.
Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.
Згідно до ч.1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистогго селянського господарства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.
Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Згідно зі статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.
Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.
З копії державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №013233 вбачається, що на підставі рішення Войнилівської селищної Ради народних депутатів від 24.11.2000 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,89 га, в межах згідно із планом, яка розташована на території Войнилівської селищної ради, цільове призначення земельної ділянки – ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний державний акт видано 26.01.2001 року, тобто після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-8000045062026 від 17.04.2026 року у Державному земельному кадастрі наявні відомості про сформовану земельну ділянку із кадастровим номером 2622855300:02:001:0327, цільове призначення земельної ділянки – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,8900 га, яка розташована у селищі Войнилів Калуського району Івано-Франківської області.
Вказане свідчить, що за життя спадкодавцем ОСОБА_4 було розпочато процедуру приватизації земельної ділянки, площею 0,8900 га, в межах згідно із планом, яка розташована на території Войнилівської селищної ради.  Однак спадкодавець помер, так і не завершивши процедуру приватизації земельної ділянки. Державний акт про право власності на вказану земельну ділянку було видано після його смерті.
Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на право на завершення процедури приватизації та державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,8900 га, в межах згідно із планом, яка розташована на території Войнилівської селищної ради.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. 
Згідно ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. 
Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця та вчинення певних дій, а саме: 1) якщо спадкоємець вступив у фактичне володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. 
ОСОБА_2 , будучи дружиною ОСОБА_4 , як спадкоємець І черги, вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Проте вона також не завершила процедуру приватизації та державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,8900 га, в межах згідно із планом, яка розташована на території Войнилівської селищної ради.
Отже, за позивачем в порядку захисту спадкових прав необхідно визнати право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючих документів на ім`я спадкоємця, шляхом здійснення всіх реєстраційних дій, пов`язаних з державною реєстрацією земельної ділянки, площею 0,8900 га, кадастровий номер 2622855300:02:001:0327, яка розташована в селищі Войнилів Калуського району Івано-Франківської області.
Таким чином, зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, ст.ст. 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України, ст.ст.116,121,126 ЗК України, керуючись ст.ст. 247, 259, 263-265 ЦПК України, 
у х в а л и в:
Позов задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме право на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, площею 0,8900 га, кадастровий номер 2622855300:02:001:0327, яка розташована в селищі Войнилів Калуського району Івано-Франківської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 22.07.2026 року.

Головуючий