ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 вересня 2026 року | м.Суми

Справа №591/9232/25 
Номер провадження 22-ц/816/2792/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Сидоренко А. П. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Нестеренка М. В. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,
у присутності: представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Солошенко Л.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2026 року у складі судді Клименко А.Я., ухваленого в м. Суми в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК», Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, третя особа: приватний виконавець Пересадько Олександр Борисович про визнання права власності на транспортний засіб та скасування арешту, повний текст рішення виготовлено 14 липня 2026 року,
в с т а н о в и в :

11 серпня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Солошенко Л.Є. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , АТ «Акцент-Банк».
Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 лютого 2022 року на підставі договору купівлі-продажу № 5995/22/003199, укладеного ТОВ «Автотехстандарт» як комісіонером від імені власниці ОСОБА_2 , позивач придбав автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 . На виконання договору позивач сплатив вартість автомобіля, після чого отримав транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію.
У зв`язку із запровадженням 24 лютого 2022 року воєнного стану, а також через стан здоров`я, інвалідність ІІ групи з дитинства, та відсутність можливості, позивач не зміг прибути до сервісного центру МВС та зареєструвати автомобіль на своє ім`я. У подальшому через загострення бойових дій він переїхав до м. Суми.
У травні 2025 року під час звернення до сервісного центру МВС позивачу стало відомо про арешт його автомобіля, накладений приватним виконавцем Пересадьком О.Б. у межах виконавчого провадження № 76558865 на виконання заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 серпня 2024 року у справі № 591/5490/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» 82530,27 грн заборгованості.
21 травня 2025 року зазначеним приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт автомобіля. 
Позивач вказував, що належний відповідачці автомобіль було відчужено за два роки до моменту виникнення у неї зобов`язань зі сплати кредитних коштів, а саме за кредитним договором від 08 травня 2024 року, а позивач придбав автомобіль на законних підставах, який був йому переданий 24 лютого 2022 року та перебуває в його постійному володінні і користуванні протягом більш ніж 2 роки 6 місяців.
Посилаючись на вказане та на порушення свого права власності, позивач просив визнати за ним право власності на зазначений автомобіль та скасувати арешт з автомобіля, накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Пересадько О.Б. від 21 травня 2025 року.
Протокольною ухвалою суду першої інстанції 28 жовтня 2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Територіальний сервісний центр МВС України в Сумській області.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб – автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .
Скасовано арешт автомобіля Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , реєстраційний запис 3125504473, накладений приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Пересадьком Олександром Борисовичем постановою про опис та арешт майна від 21 травня 2025 року.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, 11 серпня 2026 року представник АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до апеляційного суду із скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить це рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на транспортний засіб, зняття арешту та заборони відчуження транспортного засобу — відмовити, а також стягнути з позивача на свою користь судові витрати у виді судового збору за подання апеляційної скарги, а також витрат на оплату правової допомоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що продаж транспортного засобу, який має ідентифікаційний номер, передбачає оформлення договору купівлі-продажу, зняття транспортного засобу з обліку та отримання свідоцтва про його реєстрацію (технічного паспорта).
Зазначає, що відповідно до статті 328 ЦК України суд має встановити підставу та спосіб набуття позивачем права власності на спірний об`єкт і перевірити, чи підлягає таке право захисту в порядку статті 392 ЦК України.
Спірний автомобіль не було знято з обліку в уповноваженому органі МВС України та зареєстровано за первісним власником, у зв`язку з чим, на думку представника відповідача, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про зняття з нього арешту. Продаж транспортного засобу з ідентифікаційним номером передбачає оформлення договору купівлі-продажу, зняття транспортного засобу з обліку та отримання свідоцтва про його реєстрацію.
18 серпня 2026 року представник Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Харківській, Полтавській та Сумській областях подав відзив на апеляційну скаргу.
26 серпня 2026 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Солошенко Л.Є. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 07 вересня 2026 року відзиви на апеляційну скаргу представника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Харківській, Полтавській та Сумській областях та представника ОСОБА_1 – адвоката Солошенко Л.Є. повернуто без розгляду.
Протокольною ухвалою колегії суддів 10 вересня 2026 року повернуто без розгляду відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Солошенко Л.Є., поданий до апеляційного суду 10 вересня 2026 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 23 лютого 2022 року між ТОВ «Автотехстандарт» та ОСОБА_2 укладено договір комісії № 5995/22/003199 (а.с. 9–10), предметом якого є спірний автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, та за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (а.с. 9-10).
24 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Автотехстандарт», діючого на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу, №5995/22/003199 від 23 лютого 2022 року, укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №5995/22/003199, відповідно до якого позивач придбав автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 10–11).
Позивач зазначав, що сплатив вартість автомобіля, після чого йому були передані транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію (а.с. 12 зворот). 
Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 серпня 2024 року у справі № 591/5490/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 травня 2024 року в сумі 82530 грн 27 коп. та судові витрати в розмірі 3028 грн 00 коп. (а.с. 14-15).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Пересадько О.Б. від 28 березня 2025 року оголошено в розшук спірний автомобіль в межах виконавчого провадження за виконавчим листом № 591/5490/90 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором від 08 травня 2024 року в сумі 82530.27 грн (а.с. 17 зворот).
Постановою опису та арешту майна цього ж приватного виконавця від 21 травня 2025 року в межах наведеного виконавчого провадження описано і накладено арешт на вказаний вище автомобіль (а.с. 18). 
21 травня 2025 року уВП № 76558865 приватним виконавцем Пересадько О.Б. винесено постанову про зняття майна з розшуку, якою припинено розшук майна боржника, а саме автомобіля Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску (а.с. 19).
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із доведеності придбання позивачем автомобіля Mitsubishi Lancer на підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 2022 року, законності володіння та користування ним, а також з того, що заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «Акцент-Банк» виникла через два роки після придбання автомобіля. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, а обґрунтованим – рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно встановлених обставин справи, підтверджених дослідженими судом доказами.
Зазначеним вимогам закону рішення місцевого суду відповідає.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За частиною першою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту його передання, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, для вирішення питання про набуття позивачем права власності на спірний транспортний засіб визначальними є наявність належної правової підстави його набуття та факт передання майна, а не здійснення державної реєстрації транспортного засобу.
За змістом ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.
Згідно з пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі – Порядок № 1388), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини) (норма в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 24 лютого 2022 року).
Отже, державна реєстрація транспортного засобу є адміністративною процедурою, пов`язаною з допуском транспортного засобу до участі в дорожньому русі та обліком його власника, однак сама по собі не є підставою виникнення права власності за договором купівлі-продажу.
З огляду на наведене, враховуючи факт укладення договору купівлі продажу спірного автомобіля 24 лютого 2022 року, позивач мав обов`язок протягом 10 днів, тобто в строк до 06 березня 2022 року, зареєструвати спірний транспортний засіб.
Водночас постановою Кабінету Міністрів України № 190 від 04 березня 2022 року п. 7 Порядку № 1388 доповнено абзацем «У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.».
Наведена редакція діяла до 15 серпня 2025 року, тобто до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2025 року № 963, та була чинною на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом.
Отже на час виникнення спірних правовідносин строк державної реєстрації продовжено внаслідок введення воєнного стану в Україні. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники були зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 5:30 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжений та який діє на цей час.
За обставини справи, яка переглядається, встановлено, що 24 лютого 2022 року між ТОВ «Автотехстандарт» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, позивач сплатив його вартість та отримав транспортний засіб і свідоцтво про його реєстрацію. Відтак право власності на автомобіль виникло у позивача на підставі правочину та передання йому майна.
За таких обставин посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що спірний автомобіль не було знято з обліку в уповноваженому органі МВС України та він має реєстрацію за первісним власником, оскільки продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не ґрунтуються на наведених вимогах законодавства, які діяли в період виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.
Згідно з частиною першою статті 56 зазначеного Закону арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається саме на майно боржника.
Отже, арешт у межах виконавчого провадження може бути накладений на майно, яке належить боржнику. Якщо на момент накладення арешту транспортний засіб уже був відчужений боржником та належав іншій особі, такий транспортний засіб не є майном боржника, на яке може бути звернено стягнення.
Установивши, що спірний автомобіль придбано ОСОБА_1 24 лютого 2022 року, тоді як заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «Акцент-Банк» виникла станом на 08 травня 2024 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про належність автомобіля позивачу та відсутність правових підстав для його арешту у виконавчому провадженні щодо боржника ОСОБА_2 .
Вказаний договір купівлі-продажу виконано у простій письмовій формі, а реєстрація права власності в Сервісному центрі МВС не здійснена за об`єктивних підстав.
За таких обставин доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що відсутність перереєстрації автомобіля свідчить про ненабуття позивачем права власності, є безпідставними та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Крім того, договір купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_2 укладено 24 лютого 2022 року, тоді як її заборгованість перед АТ «Акцент-Банк» виникла у травні 2024 року, тобто більш ніж через два роки після відчуження автомобіля, а тому відсутні підстави вважати, що відчуження транспортного засобу відбулося з метою уникнення відповідачки ОСОБА_2 від відповідальності за зобов`язаннями по сплаті кредитної заборгованості.
Наведений представником відповідача в апеляційній скарзі перелік висновків Верховного Суду, викладених у відповідних постановах, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони не враховують обставині запровадження в Україні воєнного стану та вимоги законодавства в зв`язку з цією обставиною.
Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи та належним чином оцінивши надані докази, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення колегією суддів не встановлено.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, належної правової оцінки судом обставин справи та не впливають на правильність ухваленого рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивачки необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 10 вересня 2026 року.

Головуючий - | А. П. Сидоренко

Судді: О. І. Собина 

М. В. Нестеренко