Справа № 450/2605/20 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-з/811/173/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові заяву приватного виконавця ОСОБА_1  – адвоката Кусого Андрія Васильовича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича та представника ОСОБА_2 - адвоката Підбірного Миколи Ярославовича на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2026 року в складі судді Кукси Д.А. у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника,-
встановив:

У жовтні 2025 року приватний виконавець Білецький І.М. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, просив звернути стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 , а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2026 року у задоволені клопотання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича – відмовлено.
Ухвалу суду оскаржили приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. та представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Підбірний Микола Ярославович.
Апелянти просили скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.02.2026 та постановити нове рішення (постанову), яким задоволити подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме житловий будинок, реєстраційний номер 569717946236, та земельна ділянка кадастровий номер 4623686600:02:001:1272 місце знаходження: АДРЕСА_2 , загальною площею 395.4 кв. м., житлова площа 170.5 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_3 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 23 липня 2026 року апеляційні скарги приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича та представника ОСОБА_2 - адвоката Підбірного Миколи Ярославовича - задоволено.
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2026 року – скасовано.
Поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника – задоволено.
Звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 , а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою виконання грошових зобов`язань у зведеному виконавчому провадженні № 78264632 щодо примусового виконання виконавчих листів Пустомитівського районного суду Львівської області №450/1612/21 та №450/2605/20.
24.07.2026 у системі «Електронний суд» представник приватного виконавця ОСОБА_1  – адвокат Кусий А.В. сформував заяву про ухвалення додаткового рішення. Зазначає, що під час розгляду справи заявником понесено витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з представництвом його інтересів адвокатом Кусим Андрієм Васильовичем, як у суді першої інстанції (Пустомитівський районний суд Львівської області), так і в суді апеляційної інстанції (Львівський апеляційний суд), на підставі Договору про надання правничої (правової) допомоги № 08/10-2025 від 08.10.2025.
Розмір та обсяг понесених витрат підтверджується Актом наданих послуг з правничої (правової) допомоги від 23.07.2026 та Рахунком № 1 від 23.07.2026, згідно з якими загальний витрачений час адвоката становить 14 год 43 хв (з них 7 год 05 хв — у суді першої інстанції, 7 год 38 хв — у суді апеляційної інстанції), вартість однієї години роботи адвоката становить 2000,00 грн, а загальна вартість наданих послуг складає 29 433,33 грн (двадцять дев`ять тисяч чотириста тридцять три грн 33 коп.).
Під час судового засідання 21.07.2026 (протокол судового засідання № 6804047), в якому справу розглянуто по суті, представник заявника адвокат Кусий А.В. аявив про те, що докази на підтвердження розміру понесених заявником витрат на правничу допомогу будуть подані додатково, у строк, встановлений законом, про що зроблено відповідну відмітку в протоколі судового засідання.
Докази на підтвердження розміру витрат (Акт наданих послуг від 23.07.2026 та Рахунок № 1 від 23.07.2026) подаються в межах строку, встановленого законом.
Просить ухвалити додаткове рішення у справі № 450/2605/20, яким вирішити питання розподілу судових витрат, а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29 433,33 грн (двадцять дев`ять тисяч чотириста тридцять три грн 33 коп.).
Згідно із п. п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 вказаної статті унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що заява представника Кусого А.В. про ухвалення додаткового рішення стосується лише питання судових витрат, розгляд такої проводиться у письмовому провадженні без повідомленням учасників справи.
При цьому, виключним питанням у межах даного провадження № 22-з/811/173/26 є визначення розміру судових витрат на правничу допомогу, які були понесені приватним виконавцем Білецьким І.М. у зв`язку з зверненям до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, з погляду їх співмірності, реальності, необхідності та складності спірних правовідносин.  
Перевіряючи підставність поданої заяви, колегія суддів враховує таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.
Зважаючи на те, що Львівський апеляційний суд 23 липня 2026 року ухвалив постанову, якою подані апеляційні скарги, у тому числі приватного виконавця Білецького І.М. задоволено,
ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2026 року – скасовано, а подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника – задоволено, заява представника Кусого А.В. є підставною, тому апеляційний суд повинен вирішити питання розподілу судових витрат, керуючись загальними правилами розподілу таких.
Так, колегія суддів виходить з того, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат. 
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Дійсно протягом апеляційного перегляду справи, адвокат Кусий А.В. зазначав про необхідність вирішення питання судових витрат, а у судових дебатах вказав, що докази на понесення таких будуть подані додатково, тому сформувавши заяву про ухвалення додаткового рішення із додатками (доказами) у системі «Електронний суд» 24.07.2026, представник дотримався вимог закону, а саме ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Поряд з цим, законом визначено порядок та підстави ухвалення додаткового рішення влесне у випадку, коли судом не вирішено питання про судові витрати, що не може вважатися порушенням чи обмеженням прав учасників спарви.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Подаючи заяву про відкладення представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 жодним чином не заперечує заяви про ухвалення додаткового рішення чи визначеного у такій розміру судових витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Таким чином, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», 18.02.2022 у справі «Чоліч проти Хорватії» зазначено, що скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними, а також були розумними у своєму розмірі.
Сторона, яка претендує на відшкодування витрат на правничу допомогу, зобов`язана надати належні та допустимі докази, що підтверджують фактично виконані роботи (надані послуги). При погодинній формі обчислення гонорару обсяг виконаних робіт та наданих послуг повинен включати детальний опис робіт (наданих послуг) та розрахунок часу, витраченого адвокатом (п.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2026 у справі №359/8573/20).
До заяви про ухвалення додаткового рішення адвокат Кусий А.В. додав Договір про нгадання правничої (правової) допомоги від 08 жовтня 2025 року № 08/10-2025, укладений між адвокатом та приватним виконавцем Білецьким І.М.
У розділі ІІ цього договору сторони домовилися, що вартість однієї години роботи адвоката становить 2000,00 грн.
Згідно із Актом наданих послуг з правничої (правової) допомоги до Договору від 08 жовтня 2025 року № 08/10-2025, сторонами погоджено 14 год 43 хв витраченого адвокатом часу на надання правничих послуг та загальну вартість наданих послуг 29433,33 грн.
Також надано Рахунок № 1 та реквізити для оплати.
Колегія суддів виходить з того, що у статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Так, дійсно слідуючи правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, таким чином фіксованість гонорару у договорі не безумовним обов`язком суду стягнути такий, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, враховуючи складність справи, порядок та тривалість розгляду такої, об`єм наданих послуг, колегія суддів приходить переконання, що сума витрат на правову допомогу про яку заявлено адвокатом Кусим А.В. є завищеною, неспівмірною та такою, що покладатиме на сторону спірних правовідносин надмірний та незрозумілий фінансовий тягар.
У першу чергу незважаючи на те, що заявник був апелянтом, у межах апеляційного провадження фактично відстоював обрану тактику та позицію, не вносячи будь яких коректив чи змін у такі.
Крім цього, відповідь на відзив, як процесуальний документи не належить до обов`язкових, без яких розгляд апеляційної скарги чи справи не міг би відбутися.
У підсумку представник включив у розрахунок потраченого часу 1 годину в режимі очікування на судові засідання у суді першої інстанції та 4 год дороги до суду першої інстанції, що не може розцінюватися, як час потрачений на надання правової допомоги.
Також 1 годину 20 хв включено до загального часу, як час на дорогу до апеляційного суду.
У підсумку 6 год 20 хв потраченого адвокатом часу, не переконання колегії суддів, безпідставно включено до загального часу на надання правової допомоги.
Окремо колегія суддів взертає увагу на те, що сторона у спорі не повинна у спосіб стягнення судових витрат намагатися відновити (покращити) своє фінансове становище чи отримати іншу сатисфакцію через судове провадження.
Таким чином, враховуючи наведене, а також те, що спірні правовідносини не належать до категорії складних правових питань, стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, про який просить представник ОСОБА_7 не є обгрнутованим хоча б з погляду зазначених вище обставин.
При цьому, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, результат розгляду даної справи, складність та відношення сторін до такої, реально потрачений адвокатом час та його обізнаність у судовій практиці з цього приводу, що презюмується, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення необхідно задовольнити частковота стягнути з ОСОБА_3 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича 7000,00 грн. судових витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції та 5000,00 грн. судових витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, а всього 12000,00 грн., які будуть достатніми, необхідними та розумними, відповідатимуть обставинам спірних правовідносин та обсягу наданих адвокатом послуг з представництва.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Заяву представника приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича – адвоката Кусого Андрія Васильовича про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича 7000,00 грн. судових витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції та 5000,00 грн. судових витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, а всього 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти вимог заяви – відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повний текст додаткової постанови складений 21 серпня 2026 року.

Головуючий:  А.В. Ніткевич 

Судді:   С.М. Бойко

С.М. Копняк