ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
Іменем України
17 вересня 2026 року
м. Харків
справа № 638/4948/26
провадження № 22-з/818/279/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміна О.В., Яцина В.Б.
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області
заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, -
в с т а н о в и в:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн, в обґрунтування якої зазначив, що є пенсіонером, ветераном праці, особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Харківській області та з 20.06.2023 (довічно) отримує пенсію по інвалідності (в розмірі пенсії за віком)
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2026 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 . 
Постановою Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2026 року скасовано та ухвалено нове рішення суду.
Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Держави України за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 5000,00 грн компенсації моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

06 серпня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. Заява обґрунтована тим, що в постанові Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2026 року не вирішувалось питання про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу понесених в суді першої інстанції. 01.04.2026 на адресу Шевченківського районного суду міста Харкова було надано клопотання про стягнення судових витрат, а саме: акт №1 прийому передачі наданих послуг, складений 30.03.2026, за договором про надання правової допомоги №б/н від 11.01.2021 (на суму 10 000,00 – десять тисяч грн. 00 коп.)
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви про ухвалення у справі додаткового судового рішення, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно з п.п. «б, в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції у випадку скасування або зміни судового рішення зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи, постановою Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2026 року питання про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції не вирішувалось.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України).
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив орієнтовану суму судових витрат у розмірі 10 000 грн. 
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 11 січня 2021 року (а.с. 16-19), додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 01 січня 2023 року (а.с. 32), додаткова угода №2 до договору про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року (а.с. 33), акт прийому передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №б/н від 11.01.2021 від 30.03.2026 в якому визначено вартість фактичного виконання послуг у розмірі 10 000 грн (а.с. 60). 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
ОСОБА_1 надав всі документи, які підтверджують надання правової допомоги в апеляційному суді, а саме: Договір про надання правової допомоги від 11 січня 2021 року (а.с. 16-19), додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 01 січня 2023 року (а.с. 32), додаткова угода №2 до договору про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року (а.с. 33), акт прийому передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №б/н від 11.01.2021 від 30.03.2026 в якому визначено вартість фактичного виконання послуг у розмірі 10 000 грн (а.с. 60). 
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково на 20 %.
Таким чином заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Враховуючи викладене вище, заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст.133,137,141,246,270 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.
Додаткова постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:         О.Ю. Тичкова

Судді:          О.В. Маміна

В.Б. Яцина