Справа № 127/7969/26
Провадження № 22-ц/801/1699/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року	Справа № 127/7969/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Рибчинського В.П., Стадника І.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2026 року, ухвалене суддею Воробйовим В.В., повне рішення складено 21 квітня 2026 року, в цивільній справі за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії,
встановив:
У березні 2026 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі – КП ВМР «ВМТЕ») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , яка є власником житлового помешкання (квартири) у АДРЕСА_1 , на користь підприємства заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01 червня 2022 року по 30 квітня 2025 року включно у розмірі 4 172,96 грн, з яких: 3 591,70 грн – сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії; 131,83 грн – 3% річних від простроченої суми заборгованості; 449,43 грн – суми втрат від інфляції.
Позовні вимоги мотивовані тим, що КП ВМР «ВМТЕ» надає населенню послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року за №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року №1022).
Відповідач ОСОБА_1 є власником житлового помешкання по АДРЕСА_1 . Зазначене житлове приміщення забезпечується послугами з постачання теплової енергії, які надаються КП ВМР «ВМТЕ». Зазначений житловий будинок технічно під`єднано до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР «ВМТЕ», що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 грудня 2020 року №2634 та від 21 липня 2022 року №1447 (із змінами рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18 квітня 2024 року №929), якими погоджено норми споживання теплової енергії на послугу з постачання теплової енергії та норми споживання гарячої води на послугу з постачання гарячої води для споживачів КП ВМР «ВМТЕ».
КП ВМР «ВМТЕ» своєчасно, належної якості надає послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач, порушуючи вимоги п. 5 ч. 2 ст. 7, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у період з 01 червня 2022 року по 30 квітня 2025 року включно заборгувала за надані послуги з постачання теплової енергії 4 172,96 грн
ОСОБА_1 щомісячно надсилаються платіжні вимоги щодо сплати боргу за отримані житлово-комунальні послуги, зокрема, за послуги з постання теплової енергії, а тому вона усвідомлюює, що є боржником перед КП ВМР «ВМТЕ».
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «ВМТЕ» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01 червня 2022 року по 30 квітня 2025 року включно в розмірі 4172,96 грн (чотири тисячі сто сімдесят дві гривні 96 коп.).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «ВМТЕ» витрати на оплату судового збору в розмірі 3 328,00 грн (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 коп.). 
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
У скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги мотиви відзиву на позов, а саме з приводу того, що: між сторонами відсутні належно оформлені договірні відносини у формі підписаного сторонами двостороннього документа; Типовий договір не може бути підставою для виникнення у неї зобов`язань, адже 11 вересня 2013 року відбулось відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, встановлено індивідуальне опалення; на дату запровадження типового договору (01 листопада 2021 року) об`єкт нерухомості понад одинадцять років не був підключений до системи централізованого теплопостачання; факт подачі теплової енергії до квартири є недоведеним, тому нарахування заборгованості є безпідставним; сама по собі наявність публічного договору приєднання не створює обов`язку плати за послугу, яка фізично не постачалася; відповідач постійно з 2019 року проживає за іншою адресою. Безпідставним є висновок суду про те, що хоч і спірна квартира відключена від послуг централізованого опалення, проте позивачем надаються послуги з опалення місць загального користування та забезпечується функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання цього житлового будинку, які підлягають оплаті власниками помешкання. Судом не описано та не досліджено, якими саме доказами підтверджується факт надання позивачем послуг з опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання. Обґрунтовуючи своє рішення щодо задоволення позовних вимог, суд керувався виключно фактом наявності технічного рішення ВК ВМР від 10 грудня 2020 року №2634, однак не дослідив той факт, чи дійсно позивач надає такі послуги житловому будинку. Опалення місць загального користування, а саме: в другому під`їзді будинку АДРЕСА_2 не здійснюється понад 15 років. В умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України Постановою від 05 березня 2022 року №206 заборонив нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово комунальні послуги.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Судом першої інстанції встановлено, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року №830 та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1182.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 червня 2025 року, ОСОБА_1 з 31 липня 2013 року є власником житлового помешкання в АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу (а.с.6). 
Відповідно до витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду м.Вінниця вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 4).
Оcіб, які зареєстровані за цією адресою, судом не встановлено.
У відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період з 01 червня 2022 року по 30 квітня 2025 року включно в сумі 4 172,96 грн., з яких: 3 591,70 грн - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 131,83 грн - сума 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання; 449,43 грн – сума втрат від інфляційних процесів (а.с. 5). 
Вказаний розмір заборгованості доведений належними та допустимими доказами і відповідачем не спростований.
Житловий будинок АДРЕСА_2 технічно під`єднано до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР «ВМТЕ», що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 грудня 2020 року №2634 та від 21 липня 2022 року №1447, якими погоджено норми споживання теплової енергії на послугу з постачання теплової енергії та норми споживання гарячої води на послугу з постачання гарячої води для споживачів КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18 квітня 2024 року №929) (а.с. 36-47).
З наданого відповідачем акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж від 11 вересня 2013 року вбачається, що квартира АДРЕСА_3 , була відключена від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення (а.с. 25, 26).
Суд першої інстанції зробив висновок, що хоча спірна квартира відповідача відключена від послуг централізованого опалення, проте позивачем надаються послуги з опалення місць загального користування та забезпечується функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання цього житлового будинку, які підлягають оплаті власниками помешкання.
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 заборгувала за надані послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 червня 2022 року по 30 квітня 2025 року у розмірі 4 172,96 грн, що включає в себе 3% річних та інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України, звернулося до суду із даним позовом про стягнення вказаної заборгованості.
ОСОБА_1 , заперечуючи щодо вимог позову вказувала, що вона не здійснює фактичного споживання комунальних послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відтак вважала, що нарахування заборгованості за споживання таких послуг є неправомірним та таким, що не відповідає чинному законодавству.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах; договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
Відповідно до статті 7 цього закону, індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
З 01 травня 2021 року набрали чинності зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які передбачили нову систему взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання цих послуг, та визначили особливості укладання, зміни та припинення договорів.
Так, відповідно до п. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Відповідно до ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, опублікувавши текст на веб-сайті підприємства. Доступ до веб-сайту підприємства є відкритим.
Інформації, що мешканці будинку, де мешкає позивач, у визначений законом строк вибрали модель організації договірних відносин матеріали справи не містять.
Тобто з 01 листопада 2021 року почав діяти, зокрема Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, дія якого поширюється і на правовідносини між сторонами у даній справі.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, квартира відповідача від`єднана від системи централізованого теплопостачання та обладнана автономною системою опалення. 
Разом з тим, вказана обставина не виключає існування договірних відносин між сторонами на підставі Типового договору.
Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Як пояснило КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» у відповіді на відзив, відповідачу нарахована лише плата за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання житлового будинку, у якому знаходиться квартира відповідача.
Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 (далі – Правила), відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315 (далі – Методика).
Аналогічні положення містить і Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії.
Згідно з п.п. 11 п. 41 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Відповідно до абз. 4 пункту 24 Правил, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Згідно з пунктом 38 Правил, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Вказаний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18.
Так, Верховний Суд зазначає, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. До допоміжних приміщень багатоквартирного будинку належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Беззаперечним є факт під`єднання будинку до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». У будинку встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії (загальнобудинковий лічильник). Саме з показників загальнобудинкового лічильника проводиться визначення обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність у неї обов`язку сплачувати нараховану їй заборгованість через від`єднання квартири від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання не заслуговують на увагу.
На підтвердження розміру заборгованості КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» до позову додало оборотну відомість, в якій відображено розмір заборгованості за постачання теплової енергії.
Розмір заборгованості ОСОБА_1 в суді першої інстанції не оскаржувався.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що відповідно до Довідки від 04 травня 2026 року, наданої Уповноваженою по житловому будинку АДРЕСА_2 , опалення місця загального користування, а саме в другому під`їзді будинку АДРЕСА_2 не здійснюється понад 15 років.
Разом з тим, пунктом 2 розділу І згаданої Методики визначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. 
Місця загального користування - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Тобто до складових загальнобудинкових потреб на опалення включається не лише витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а й на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку.
Тому навіть за відсутності у під`їзді опалювальних приладів, вказана обставина не звільняє відповідача від обов`язку сплати заборгованості, яка в неї виникла.
Крім того, така довідка не може бути належним доказом, оскільки видана невідомою особою, і не була предметом дослідження суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України Постановою від 05 березня 2022 року №206 заборонив нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово комунальні послуги відхиляється апеляційним судом.
Вказані доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року №206 та наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 28 лютого 2025 року №376, заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних тощо лише за умови, якщо: територія віднесена до зони бойових дій, або територія є тимчасово окупованою рф. або нерухоме майно споживача пошкоджене внаслідок бойових дій. 
Відтак, позивач правомірно заявив до стягнення суму коштів (3% річних та інфляційні втрати) за прострочення виконання зобов`язання у порядку ст.625 ЦК України.
Таким чином, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову не має.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.П. Рибчинський 

І.М. Стадник