ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1090/26 | Головуючий по 1 інстанції
Справа №693/52/26 Категорія: 304090000 | Защитинська Т.І.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Новіков О. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Курилкіна Сергія Івановича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізпозика»)звернулося до суду із вказаним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізпозика» (Далі - позивач, ТОВ «Бізпозика») та ОСОБА_1 (Далі - Позичальник, відповідач) укладено Договір № 520953-КС-001 про надання кредиту (Далі - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Зі своєї сторони ТОВ «Бізпозика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-5281, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником введено/відправлено.
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 26000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір).
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процент за кожен день користування Кредитом.
ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 26000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування коштів.
До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором №520953-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 520953-КС-001 відповідач ОСОБА_1 , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 520953-КС-001 відповідач ОСОБА_1 , на виконання умов договору, здійснила часткову оплату за Договором № 520953-КС-001 на загальну суму 26603,00 грн.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Оскільки відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у нього станом на 07.01.2026 утворилась заборгованість за Договором № 520953-КС-001 про надання кредиту в розмірі 58 366,04 грн, що складається з:
- суми прострочених платежів по тілу кредиту - 22 828,00 грн;
- суми прострочених платежів по процентах - 23058,04 грн;
- суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України - 12480,00 грн.
Посилаючись на норми законодавства, позивач звернувся з даним позов до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 58 366, 04 грн., а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року позовну заяву задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізпозика» заборгованість за Договором № 520953-КС-001 про надання кредиту від 02.01.2025 в сумі 58366,04 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач виконав умови Договору № 520953-КС-001 про надання кредиту від 02.01.2025 та перерахував відповідно 26000 грн., на банківську картку, яку вказав відповідач при оформленні правочину.
Як вбачається із довідки ТОВ «Бізнес Позика» про стан заборгованості за Договором № 520953-КС-001 про надання кредиту в розмірі сума боргу відповідача станом на станом на 07.01.2026 утворилась заборгованість за Договором № 520953-КС-001 про надання кредиту в розмірі 58 366,04 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 22 828,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 23058,04 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦПК України - 12480,00 грн.
За вказаних обставин судом установлено, що відповідачналежним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, внаслідок чого вона має заборгованість, яку наразі повинна сплатити на користь позивача у встановленому судом загальному розмірі 58 366,04 грн. Тому стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентами, суд вважав обґрунтованими.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвоката Курилкін С.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ідентифікація за платіжною карткою є недостатньою для підтвердження особи, оскільки платіжна картка не є документом, що посвідчує особу, а лише підтверджує можливість використання певного платіжного інструменту. Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» вимагає, що при укладення договорів за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем ідентифікація особи була проведена із застосуванням надійних засобів електронної ідентифікації, що забезпечують захист від неправомірного використання персональних даних.
Вважає, що укладення договору за допомогою вказаного позивачем гіперпосилання необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Вказує, що суд в оспорюваному рішенні не надав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, зокрема відсутності такого доказу, як виписка по рахунку.
Крім того, в апеляційній скарзі звернуто увагу на безпідставність стягнення відсотків за прострочення грошового зобов`язання у порядку ст. 625 ЦК України, оскільки у період дії воєнного стану такі відсотки не нараховуються.
Також зауважує, що положення кредитного договору №520953-КС-001 від 02.01.2025 року щодо встановлення обов`язку позичальника сплатити на користь кредитодавця комісію за видачу кредиту в розмірі 5200,00 грн. не відповідають вимогам законодавства про захист прав споживачів.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Бізпозика» - Покрищук А.В. зазначає, що посилання відповідача на відсутність належних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення перерахування кредитором коштів боржнику також не відповідають дійсності, оскільки наданий позивачем разом з позовною заявою документ (інформаційна довідка від ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів), як доказ перерахування кредитних коштів боржнику є належним, допустимим та достатнім доказом перерахування кредитних коштів.
Крім того, наданий позивачем разом з позовною заявою розрахунок заборгованості за кредитним договором, разом з іншими доказами по справі, є також належним доказом існування у відповідача заборгованості за кредитним договором.
Зазначає, що позичальником здійснювалося погашення боргу, а тому є нелогічним посилання в апеляційній скарзі на неукладеність кредитного договору.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, 02.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізпозика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 520953-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Зі своєї сторони ТОВ «Бізпозика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-5281, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником введено/відправлено.
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 26000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процент за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно з Графіком платежів.
Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
Пунктом 2.5. договору передбачено, що комісія за видачу кредиту становить 5200,00 грн.
Відповідно до пункту 2.7. кредитного договору строк дії договору до 19.06.2025 року.
ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 26 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про перерахування коштів.
Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №520953-КС-001 ОСОБА_1 , на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 520953-КС-001 на загальну суму 26 603,00 грн.
Станом на 07.01.2026 утворилась заборгованість за Договором № 520953-КС-001 про надання кредиту в розмірі 58 366,04 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 22 828,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 23 058,04 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України - 12 480,00 грн.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Факт укладення між сторонами 02.01.2025 року договору № 520953-КС-001 про надання кредиту у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» відповідачем не спростовано.
В матеріалах справи є підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, у відповідності до якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 26000,00 грн. згідно з кредитним договором №520953-КС-001.
Також відповідачем не спростовано, що банківська платіжна картка НОМЕР_2 , на яку було здійснено зарахування коштів не належить ОСОБА_1 .
Крім того, судом апеляційної інстанції для з`ясування дійсних обставин справи було витребувано інформацію з АТ КБ «Приватбанк» щодо належності відповідачу платіжної картки НОМЕР_2 , а також з метою перевірки надходження на її рахунок кредитних коштів.
З наданої АТ КБ «Приватбанк» інформації вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 .
Крім того, АТ КБ «Приватбанк» надіслало суду виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 02.01.2025 року по 19.06.2025 року, з якої видно, що в день укладення кредитного договору 02.01.2025 року їй на рахунок надійшли кошти у розмірі 26000 грн.
Що стосується розміру заборгованості
Як вбачається із розрахунку заборгованості, борг за тілом кредиту становить 22 828,00 грн. Вказаний розмір боргу не викликає сумніву у колегії суддів.
Що стосується сплаченої відповідачем комісії у розмірі 5 200,00 грн. та підстав її нарахування, то слід врахувати, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 5 200,00 грн., а також подальше зарахування на її оплату коштів сплачених відповідачем за наданим кредитом, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.
Що стосується стягнення судом заборгованості нарахованої по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 12 480,00 грн., то колегія суддів керується наступним.
Відповідно до п. 7.5. договору, у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або Комісії та/або Комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього Договору передбачають сплату комісії за видачу у Кредит додаткових грошових коштів) та/або суми Кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000% процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 ЦК України.
Тобто умовами договору передбачена відсоткова ставка за порушення грошового зобов`язання.
Проте, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Враховуючи викладене, законних підстав для стягнення з відповідача зазначених процентів у розмірі 12 480,00 грн., не вбачається.
Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що кредитодавцем сплачені 01.03.2025 року позичальником кошти у розмірі 520,00 грн. зараховані на погашення нарахувань за ст. 625 ЦК України.
Оскільки із зазначених вище положень чинного законодавства, такі дії є неправомірними, сплачені кошти мають бути враховані у суму заборгованості за відсотками по кредиту.
Щодо заборгованості за відсотками, то колегія суддів враховує, що їх нарахування здійснено у відповідності до умов договору (щодо розміру та строку нарахування), а тому їх розмір є обґрунтованим, але підлягає зменшенню на суму 520,00 грн., з підстав зазначених вище.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що рішення у даній справі слід скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог у справі з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 2 068,68 грн. судового збору, сплаченого за позовну заяву. У той же час, апеляційна скарга задоволена судом на 22,27%, а тому на користь відповідача з товариства підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 889,24 грн.
Застосувавши положення частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізпозика» судового збору у розмірі 1 179,44 грн.
Доказів наявності у відповідача обумовлених законодавством пільг по сплаті судового збору матеріали справи не містять.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Курилкіна Сергія Івановича - задовольнити частково.
Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором №520953-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 02.01.2025 року у розмірі 45 336,04 грн., яка складається із тіла кредиту у розмірі 22 828,00 грн. та відсотків у розмірі 22 538,04 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 1 179,44 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

 
Судді