Головуючий у суді першої інстанції: Свояк Д.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 373/2052/26
провадження № 33/824/3567/2026

8 вересня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Шкоріної О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 

за ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення

за апеляційною скаргою прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області Кравченка Василя Володимировича, на постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2026 року,- 

В С Т А Н О В И В:

Постановою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2026 року закрито провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-7 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Не погоджуючись з таким рішенням суду, 23 червня 2026 року прокурор Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області Кравченко В. В. подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП, та накласти на неї стягнення у межах санкції цієї статті.
14 липня 2026 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила апеляційну скаргу прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області Кравченко В. В. на постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2026 року повернути особі, яка її подала, у зв`язку з тим, що прокурор не є особою, яка відповідно до положень ст.ст.287, 294 КУпАП має право подати апеляційну скаргу на постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, в тому числі пов`язані з корупцією, якщо це не стосується застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася, будучи повідомленою про місце, день і час засідання суду.
Вислухавши думку прокурора Кравченка В.В., який вважав, що підстави для повернення апеляційної скарги прокурору відсутні, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав. 
Положеннями ч. 2 ст. 7, ч. 3 ст. 8 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом. Спеціальною нормою, якою встановлений такий порядок, а саме, ч. 2 ст. 294 КУпАП визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Частиною 1 ст. 287 КУпАП визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу. Положення ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287 КУпАП узгоджуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якими однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Зі змісту наведених правових норм вбачається, що право прокурора на оскарження постанов в суді апеляційної інстанції поширюється тільки на ті справи, що стосуються застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Щодо посилань прокурора на положення ст. 250 КУпАП, як на правову підставу його звернення із апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції, слід відзначити наступне. Так, постановою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП адміністративне провадження закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, санкція ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачає тільки штраф, як захід адміністративного стягнення. 
Таким чином, заходи примусового характеру, пов`язані з обмеженням особистої свободи громадянина, за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП не передбачені та застосовані не були. Отже, в цьому випадку прокурор не здійснює функцію нагляду в розумінні ч. 5 ст. 7 КУпАП, а відтак не наділений правом на оскарження постанови суду в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП. Ухвалою Конституційного Суду України №49-у/2015 від 08 грудня 2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.250 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями КУпАП, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку. Разом із тим, враховуючи наявну неузгодженість положень чинного законодавства, при вирішенні цього питання слід виходити з принципу верховенства права та положень ст. 129 Конституції України, якою визначено основні засади судочинства, оскільки норми Конституції України є нормами прямої дії. Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, колізії у законодавстві мають тлумачитися на користь особи. Враховуючи, що апеляційна скарга прокурора у цій справі спрямована на погіршення становища особи, право прокурора на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення не може тлумачитися розширено та поширюватися на випадки, прямо не передбачені законом. Частиною 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП прямо визначено, що прокурор вправі оскаржувати лише ті постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, які стосуються застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Посилання прокурора на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року № 9-749/0/4-15 не може бути підставою для висновку про наявність у нього права на апеляційне оскарження постанови суду в цій справі з огляду на таке. Так, у п. 8 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року № 223-943/0/4-17, з урахуванням внесених до ст. 294 КУпАП змін, зазначено, що ч. 2 цієї статті визначено вичерпне коло осіб, наділених правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення. Прокурор до цього переліку не належить та вправі оскаржити постанову судді лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП, тобто при здійсненні нагляду за додержанням законів під час застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Оскаржувана постанова, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП, до таких випадків не належить, а тому прокурор не наділений правом на її апеляційне оскарження. За таких обставин, апеляційна скарга прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Кравченка В.В. на постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП підлягає поверненню особі, яка її подала.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області Кравченка Василя Володимировича на постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2026 року - повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Шкоріна