Справа № 212/7715/26 
2-о/212/172/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року м. Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участю секретаря судового засідання Мєхтієвої А.Е., заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Покровська районна в місті рада, Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області міжрегіонального управляння юстиції України про встановлення факту смерті особи, -
ВСТАНОВИВ:
Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи. У заяві зазначено, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 08.05.1979, виданим Єрмаковською селищною радою Пошехонського району Ярославської області. Зміна прізвища відбулась на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_2 від 25.08.2001, виданого відділом РАГС Жовтневого управління юстиції м. Кривого Рогу. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер на території Російської Федерації (м. Москва). Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 18.04.2026р, виданим органами РФ, однак у зв`язку з відсутністю можливості належного визнання такого документа в Україні, вона не має можливості зареєструвати смерть в органах ДРАЦС України. Встановлення факту смерті необхідне мені для: отримання свідоцтва про смерть українського зразка, оформлення спадщини на майно померлого, зокрема земельну частку (пай), що знаходиться у Миколаївській області. На цій підставі заявниця просить встановити факт смерті в судовому порядку.
Ухвала суду від 14 квітня 01 червня 2026 року відкрито провадження у справі.
До суду подані 20.07.2026 року заперечення Заінтересованої особи, де вказано, що вони заперечують проти задоволення заяви про встановлення факту смерті, з тих підстав, що факт смерті вже зафіксований іншою державною, а тому, повторна реєстрація смерті ОСОБА_2 - неможлива.
Заявниця у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити з підстав вказаних у заяві.
Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечила.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно п. 8 ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. москва, російська федерація, помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. комсомольськ Хабарівського краю, громадянин рф.
Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть, де вказано, що ОСОБА_2 громадянин рф помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. москва, про що складений актовий запис про смерть 18.04.2026 року, місце державної реєстрації Багатофункціональним центром надання державних послуг району Перово № 170269775005800359009.
Заявниця, ОСОБА_1 , є донькою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 .
Судом встановлено, що ОСОБА_2 був громадянином рф, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом із тим 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Разом з тим з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерацією і республікою білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Із матеріалів справи вбачається, що факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином рф, на території міста москви російської федерації, зафіксований відповідним державним органом іноземної держави та видане відповідне свідоцтво.
До суду не подані докази того, що померлий ОСОБА_2 є Громадянином України.
Водночас, Законом України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набрав чинності 23 грудня 2022 року, зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції від 22 січня 1993 року.
За цієї обставини із дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (стаття 4), підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі, яка залишається чинною у відносинах України з росією і білорусією.
Відтак, встановивши, що свідоцтво про смерть видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої помер чоловік заявниці, підстав для повторного встановлення факту смерті, немає.
Досліджуючи матеріали справи, суд звертає увагу на те, що померлий ОСОБА_2 є громадянином рф, протягом усього періоду дії воєнного стану в Україні, введеного у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації, свідомо та за власною волею обрав місце свого перебування та проживання на території держави-агресора. Особа мала реальну можливість змінити місце проживання, виїхати на підконтрольну Україні територію або переміститися до третіх країн, проте свідомо залишалася там та проживала протягом усього цього періоду. Від померлого не надходило жодних звернень, які б свідчили про застосування щодо нього примусу, утримання чи наявність непереборних перешкод для виїзду, пов`язаних із загрозою життю чи здоров`ю, які б перешкоджали йому контактувати з українськими консульськими чи дипломатичними установами.
Отже, перебування особи на території держави-агресора було результатом виключно її власного волевиявлення та свідомого вибору. Відсутні будь-які об`єктивні дані вважати обставини життя померлого вимушеними
Суд зазначає, що факт смерті ОСОБА_2 вже встановлений та зафіксований належним чином уповноваженим органом іноземної держави, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Процедура встановлення факту смерті в судовому порядку, передбачена ст. 315, 317 ЦПК України, спрямована на захист прав громадян України у випадках, коли такий факт не був офіційно зареєстрований або не може бути підтверджений іншим способом (смерть на тимчасово окупованій території, де відсутні офіційні органи реєстрації). У даному випадку юридичний факт смерті вже має офіційне документальне підтвердження, визнане відповідною юрисдикцією.
Суд зазначає, що встановлення факту смерті в судовому порядку не може бути використано як механізм усунення процедурних складнощів при легалізації іноземних документів (проставлення апостиля) у випадках, коли особа свідомо обрала місце проживання на території іншої держави громадянином якої вона є та де вона й померла. Відсутність апостилю є адміністративною перешкодою, яка підлягає вирішенню в рамках загального законодавства про легалізацію документів, а не шляхом підміни діяльності органів РАЦС судовим рішенням про встановлення факту, який вже зафіксований офіційно.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 263-265, 293, 315, 317, 354, 355 ЦПК України, суд-
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи Покровська районна в місті рада, Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області міжрегіонального управляння юстиції України про встановлення факту смерті особи - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 27 липня 2026 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт