Справа № 509/6348/24 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року с-ще Овідіополь 
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12024163160000226 від 23.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, –
ВСТАНОВИВ:
22.09.2024 року у період часу приблизно з 17:25 год. до 17:28 год. обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на задньому подвір`ї трьох поверхової будівлі, де на першому поверсі розташована автомийка «Маяк», у ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно- небезпечні наслідки, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс два удари правою рукою стиснутою в кулак в область голови потерпілого ОСОБА_6 , тим самим в результаті своїх противоправних дій обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, підапоневротичної гематоми та садна лобної ділянки, садна носу, синця нижньої повіки правого ока, які згідно п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) оцінюються в комплексі, як такі, що викликають розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день) та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, надавши показання, що вдень 22 або 23 вересня 2024 року він з дружиною ОСОБА_7 приїхали на мийку для автомобілів та пішов розраховуватись за послугу. В цей час до нього підбігла дружина в істериці, що її ображає якийсь чоловік. Після чого, він підбіг до цього чоловіка (потерпілого ОСОБА_6 ) та наніс йому два удари рукою і область голови. Докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини вчиненого ним злочину. Шкодує про вчинене, діяв імпульсивно, захищаючи дружину. Майже одразу намагався відшкодувати потерпілому завдану шкоду, однак він відмовився від її отримання. Також направляв йому листа з пропозицією відшкодувати завдану шкоду, шляхом перерахування коштів на його карту за реквізитами, однак відповіді не отримав. Заявлений до нього цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнає частково, а саме у розмірі 10000 грн. моральної шкоди.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні не оспорювали обставини справи, визнавали не доцільним досліджувати докази по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому просили дослідити цивільний позов та докази на підтвердження розміру матеріальних та моральних збитків, завданих кримінальним правопорушенням.
Також потерпілим ОСОБА_6 надано наступні показання. 22.09.2024 року близько 17:30 год він заїхав на мийку для автомобіля, яка знаходиться в с.Лиманка Одеського району Одеської області, біля ж/м "Совіньйон". Заїжджаючи на територію виявив перешкоду у вигляді іншого автомобіля, який стояв посередині двору, та він не мав можливості його об`їхати. Він подав звуковий сигнал автомобіля, опустив скло та попросив від`їхати, надавши йому можливість проїзду. З автомобіля вийшла жінка (свідок ОСОБА_7 ) та почала кричати на нього та висловлювалась в його адресу образливими словами, на що він також їй відповідав, однак вже не пам`ятає якими словами. Потім ОСОБА_7 від`хала автомобілем, а він в цей час під`їхав до самої автомийки. Відчинивши двері, відчув удари в область голови. В подальшому, лише з відеозаписів зрозумів, що ці удари завдав йому обвинувачений ОСОБА_4 . Після чого, він викликав поліцію та свого помічника. Потім поїхав до лікарні, пройшов МРТ та лікувався амбулаторно. Заявлений цивільний позов підтримує повністю.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала показання, що обвинувачений ОСОБА_4 є її чоловіком, та в той день вони приїхали з ним на територію автомийки. ОСОБА_4 вийшов з автомобіля та пішов розраховуватись за послугу. В цей час до її автомобіля під`їхав інший автомобіль та зупинився позаду. Вона посигналила, після чого вказаний автомобіль під`їхав зліва, опистулося скло, вона також опистила скло, та почула в свою аресу від водія автомобіля образливу лайку. Після сого, свідок від`хала далі, та вийшла з автомобіля, щоб повідомити про образу своєму чоловікові - ОСОБА_4 . Що саме повідомила ОСОБА_4 вона вже не пам`ятає, повідомила про образу та нецензурну лайку в її адресу. Після чого, ОСОБА_9 дуже гостро відреагував, та підбіг до ОСОБА_6 і завдав йому ударів. 
Крім свідчень обвинуваченого, показань потерпілого та свідка, вина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується і дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, а саме:
- заявою ОСОБА_6 від 22.09.2026 року про вчиненя кримінального правопорушення;
- протоколом огляду місця події від 25.09.2026 року за адресою: АДРЕСА_4 , з фототабицею до протоколу;
- відеозаписом від 22.09.2024 року з камер відеоспостереження, який знаходиться на носії DVD-R диску, долученого адміністрацією автомийки "Маяк", на якому зафіксовано подію та обставини вчинення даного кримінального правопорушення; 
- протоколом огляду предмета від 28.09.2024 року - DVD-R диска, який надано заявою представника автомийки "Маяк" від 28.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_4 ;
- постановою про долучення до кримінального провадження речових доказів від 28.09.2024 року, а саме: диск формату DVD-R 4.7 GB;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.10.2024 року за участю потерпілого ОСОБА_6 та додатком до нього;
- висновком експерта № 1469 від 23.10.2024 року, згідно якого лікар-судмедексперт ОСОБА_10 на підставі даних судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_11 , 1960 р.н., і даних медичної документації на нього, дійшов наступних підсумків:
1. У гр-на ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, підапоневротична гематома та садно лобної ділянки, садно носу синець нижньої повіки правого ока.
2.3. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, тертя. Не виключено, що ці ушкодження могли утворитися в результаті нанесення ударів руками.
6. Питання, що стосуються обставин, при яких могли утворитися данні ушкодження, вирішуються слідством самостійно з урахуванням усіх даних розслідувана та цієї експертизи.
4. Враховуючи данні медичної документації слід вважати, що дані ушкодження виникли незадовго до звернення гр. ОСОБА_6 в медичний заклад, і таким чином могли бути заподіяні 22.09.2024 р.
5. Струс головного мозку є найбільш легкою формою черепно-мозкової травми, що характеризується нетривалими функціональними порушеннями, нормалізуючимися на I, II, а іноді на III тижні, і при своєму звичайному перебігу та відповідному стаціонарному режимі лікування (22.09.2024 р., 23.09.2024 р., 24.09.2024 р. від запропонованої госпіталізації в неврологічний стаціонар відмовився) не вимагає для свого лікування терміну понад 21 доби. Таким чином, загальний термін амбулаторного лікування гр. ОСОБА_6 понад 21 діб не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Тому згідно п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) зазначені ушкодження оцінюються в комплексі, як такі, що викликають розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день) та відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Докази, покладені судом в обгрунтування вироку, отримані у відповідності до діючих процесуальних правил.
Заслухавши обвинуваченого, допитавши потерпілого та свідка, дослідивши письмові докази, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, сукупність усіх обставин, що його характеризують, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштований, не обліках у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, позицію потерпілого, яким заявлено цивільний позов, на даний час завдану шкоду не відшкодовано, особу винного, його сімейний стан, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.2 ст.125 КК України слід призначити у межах санкції даної статті у виді штрафу.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Щодо заявленого цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
За ч. 1ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
За ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При цьому, суд керується відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду.
Так, згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України).
Відповідно до п.п. 6, 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989року (із наступними змінами) «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. Суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладання на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Позивач просить стягнути витрати на лікування у сумі 7 486,76 грн. На підтвердження позовних вимог щодо витрат на лікування до цивільного позову долучено фіскальних чеків на загальну суму 7 486,76 грн. 
Однак, лише один із долучених фіскальних чеків, а саме фіскальний чек №0000201785 від 24.09.2024 року на суму 1640,46 грн., підтверджує придбання ліків за призначення лікаря невропатолога, згідно огляду невропатолога від 24.09.2024 року, за результатами якого ОСОБА_6 призначено припарати Актовегін, Роноцит, Гліцисед, Німесил, Магнефар.
З аналізу наданих суду інших фіскальних чеків, не вбачається, які ліки купувалися чи які медичні послуги оплачувалися на відновлення здоров`я після травми ОСОБА_6 . Тому, суд критично оцінює докази, надані на обґрунтування цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди та вважає їх неналежними.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, судом встановлено, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами понесення витрат на лікування (майнової шкоди) у сумі 5846,30 грн., необхідність таких витрат на лікування та взаємозв`язок із наслідками події, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо відшкодування майнової шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі 1640,46 грн.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При цьому при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню суд також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц стосовно того, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, стан здоров`я потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та глибину душевних страждань потерпілого.
Позивач у своєму цивільному позові оцінив завдану йому моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн. Вважає таку суум мінімальною компенсацією за перенесені душевні та фізичні страждання, втрати спокою, порушення його честі і гідності. На думку позивача, така сума буде розумною і справедливою, оскільки фізичний біль та приниження, які він відчував під час побиття, втрата здоров`я та зміна звичного ритму життя, зміна усіх раніше запланованих справ, спричинили позивачу моральних страждань.
Також представником позивача під час судового розгляду даного кримінального провадження Висновок комплексної психолого-соціальної експертизи №12-03-26 моральної шкоди потерпілго від 12.03.2026 року.
Відповідно до ч.1 ст.101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Згідно ст.69 КПК України, експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України "Про судову експертизу" на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.
Стаття 7 Закону України "Про судову експертизу" визначає суб?єктів судово-експертної діяльності. Судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
У відповідності до ст.10 Закону України "Про судову експертизу", судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.
До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.
Отже, висновок щодо докладного опису проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки має право робити виключно експерт. 
З наданої представником потерпілого копії висновку №12-03-26 від 12.03.2026 року вбачається, що виготовила його Громадська організація “Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень” “Лабораторія діагностики моральної шкоди”, а експертом-психологом, який проводив психологічну експертизу, є ОСОБА_13 .
Проте, до вказаного висновку не долучено підтвердження того, що вказана особа ОСОБА_13 є атестованим судовим експертом.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.102 КПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено:
1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза;
2) місце і час проведення експертизи;
3) хто був присутній при проведенні експертизи;
4) перелік питань, що були поставлені експертові;
5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом;
6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; 
7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.
Однак, таких даних висновок №12-03-26 від 12.03.2026 року також не містить.
Крім того, згідно частиною 2 статті 102 КПК України, у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
При цьому в наданому висновку №12-03-26 не зазначено, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, натомість зазначено цікаве формулювання “Висновок психологічної експертизи може бути використаний як доказ в суді, а експерт- психолог, який проводив психологічну експертизу обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку в психологічній експертизі.” Тобто ОСОБА_13 поставив підпис про те, що він обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а не попереджений.
Враховуючи викладене, долучений до матеріалів справи документ під назвою Висновок комплексної психолого-соціальної експертизи №12-03-26 моральної шкоди потерпілого від 12.03.2026 року не є висновком експерта, та не може братись до уваги судом як джерело доказування в розумінні ч.2 ст.84 КПК України.
З урахуванням наведеного, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, заявлений потерпілим цивільний позов про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а сума до відшкодування у розмірі 15000,00 грн. моральної шкоди буде достатньою з урахуванням конкретних обставин справи.
Щодо заявлених цивільним позивачем витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 62000 грн., суд зазначає наступне.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Так, із матеріалів кримінального провадження встановлено, що в обґрунтування процесуальних витрат на правову допомогу представником потерпілого та цивільного позивача адвокатом ОСОБА_8 надано наступні документи:
- Договір б/н про надання правничої допомоги, укладений 22.09.2024 року між ОСОБА_6 та адвокатським бюро «Єргієва», в особі керуючого ОСОБА_8 ;
- Акт виконаних робіт та наданих послуг від 24.09.2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 22.09.2024 року;
- Договір б/н про надання правничої допомоги, укладений 24.09.2024 року між ОСОБА_6 та адвокатським бюро «Єргієва», в особі керуючого ОСОБА_8 ;
- Додаткова угода № 1 від 24.09.2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 24.09.2024 року;
- Додаткова угода № 2 від 31.10.2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 24.09.2024 року;
- Акт виконаних робіт та наданих послуг від 09.06.2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 24.09.2024 року.
Разом з тим, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року у справі №753/10228/20, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони. Обов`язковим переліком документів, які підтверджують витрати на професійну правову допомогу, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). КПК не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному з виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
З видів послуг, які було надано адвокатом ОСОБА_8 потерпілоому ОСОБА_6 , які зазначено в Акті виконаних робіт та наданих послуг від 24.09.2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 22.09.2024 року, загальна вартість наданих послуг становить 12000 грн., з яких 8 000,00 грн. нараховано за послуги з фізичного супроводження клієнта до медичних закладів (КНП «ОМКЛ № 1 ОМР», КНП «ОМКЛ № 10 ОМР», лікаря загальної практики та невропатолога), що не являється професійною правничою допомогою, а тому не можуть бути стягнуті в якості відшкодування процесуальних витрат потерпілого, цивільного позивача. Інші послуги, які надано 22.09.2024 року у виді надання усної консультації тривалістю 0,5 години вартістю 1000,00 грн., та надання юридичної допомоги клієнту 22.09.2024 року під час подання заяви на лінію "102" про нанесення тілесних ушкоджень та оформлення первинних документів, тривалістю 1,5 години та вартістю 3000,00 грн., судом враховуються як підтверджені належним чином витрати потерпілого на надання правничої допомоги, та підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого у загальному розмірі 4000,00 грн. (1000,00 + 3000,00 = 4000,00).
Щодо Акту виконаних робіт та наданих послуг від 09.06.2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 24.09.2024 року, судом встановлено, що даний документ не містить переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом за умовами договору, а також інформації про кількість часу, витраченого адвокатом на їх надання (виконання). Зазначено лише загальне формулювання про надання послуги з представництва інтересів під час досудового розслідування кримінального провадження, вартість якої складає 25000,00 грн., а також надання послуги з представництва інтересів у Овідіопольському районному суді Одеської області у справі №509/6348/24 з розгляду обвинувального акту в даному кримінальному провадженні, вартість якого складає 25000,00 грн. 
Наданий представником потерпілого 11.08.2026 року детальний розрахунок виконаних робіт та наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 24 вересня 2024 року підписаний адвокатом ОСОБА_8 та ОСОБА_6 03.08.2026 року, тобто після прийняття виконаних робіт та наданих послуг за Актом від 09.06.2025 року, суд не приймає до уваги як належний доказ понесених витрат на правничу допомогу, оскільки згідно умов п.3 Додаткової угоди № 1 від 24.09.2024 року та Додаткової угоди № 2 від 31.10.2024 року розмір гонорару визначається актом виконаних робіт, який складає 25000,00 грн. за наданна правової допомоги з представництва інтересів під час досудового розслідування та 25000,00 грн. за надання правової допомоги з представництва інтересів у Овідіопольському районному суді Одеської області. 
При цьому, ні умови Договору б/н про надання правничої допомоги від 24.09.2024 року, ні Додаткові угоди №1 та №2 до даного договору не містять положень про визначення вартості наданих послуг за окремим документом - Детальним розрахунком, як невід`ємної частини Договору та/або Додаткової угоди.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченого витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 50000,00 грн. за Актом виконаних робіт та наданих послуг від 09.06.2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 24.09.2024 року.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстав для обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає, так як останній своєчасно являвся на всі виклики суду.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 1640 (одна тисяча шістсот сорок) гривень 46 копійок, та моральну шкоду у сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, а всього 16640 (шістнадцять тисяч шістсот сорок) гривень 46 копійок.
В іншій частині цивільного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на надання правничої допомоги у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Речові докази після набрання вироком суду законної сили: 
- DVD-R диск з відеозаписами 22.09.2024 року в період часу з 16:23 год. по 16:24 год. біля автомийки "Маяк" АДРЕСА_4 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - надалі зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1