ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" липня 2026 р. Справа№ 910/12414/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гончарова С.А.
суддів: Тарасенко К.В. 
Тищенко О.В. 

7за участю секретаря судового засідання Кузьмінській О.Р.,
за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 15.07.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція”
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 
у справі № 910/12414/23 (суддя – Сівакова В.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Стармій”
про заміну сторони виконавчого провадження
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Гамматекс ЛТД”
до Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція”
про стягнення 8 321 582, 04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Стармій” про заміну стягувача у виконавчому провадженні задоволено. Здійснено заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП № 77931546 з Товариства з обмеженою відповідальністю “Гамматекс ЛТД” на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Стармій” щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі № 910/12414/23.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 11.02.2026 (згідно дати звернення до системи “Електронний суд”) Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12414/23, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі №910/12414/23 про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №77931546 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Стармій” в задоволенні заяви про заміну сторони стягувача виконавчого провадження у виконавчому провадженні ВП №77931546.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що відсутня письмова згода боржника на передачу прав вимоги за договором поставки №53-121-01-21-10998 від 20.12.2021, що прямо передбачено п. 11.6 цього договору. 
Скаржник посилається на статті 512, 516 ЦК України та правові позиції Верховного Суду України (справи №3-43гс15, №3-4гс16), згідно з якими заміна кредитора без згоди боржника можлива лише за загальним правилом, але сторони можуть встановити інше в договорі. Оскільки договір поставки містить пряму заборону на передачу прав без письмової згоди, відступлення права вимоги є недійсним згідно з ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України. 
Апелянт вказує, що договір поставки укладено за результатами публічних закупівель (UA-2021-10-18-001110-a), а отже, заміна кредитора суперечить Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки істотні умови договору не можуть змінюватися, а зобов`язання є нерозривно пов`язаними з особою переможця тендеру (ст. 515 ЦК України).
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що фактично виконав рішення суду 04.12.2025, перерахувавши 173 923 001,39 грн на депозитний рахунок ДВС у межах зведеного виконавчого провадження №74403832. Тому на момент укладення договору факторингу (13.01.2026) зобов`язання вже було припинено, що виключає можливість відступлення неіснуючого права вимоги. Скаржник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити ТОВ «ФК «Стармій» у задоволенні заяви про заміну стягувача.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 поновлено Акціонерному товариству “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12414/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12414/23. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали оскарження щодо Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12414/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12414/23 у судовому засіданні 10.03.2026.
05.03.2026 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” надійшло клопотання про зупинення провадження по справі, яке обґрунтоване тим, що розгляд апеляційної скарги у справі №910/12414/23 є об`єктивно неможливим до вирішення справи №910/1198/26, оскільки від дійсності договору факторингу залежить законність заміни стягувача у виконавчому провадженні. Якщо договір буде визнано недійсним, то заява про заміну стягувача втрачає будь-яке правове підґрунтя.
Заявник просить суд зупинити апеляційне провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/1198/26. Він також зазначає, що таке зупинення не порушує прав інших учасників, а навпаки — забезпечує ухвалення законного та обґрунтованого рішення з урахуванням усіх взаємопов`язаних обставин.
06.03.2026 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Товариства з обмеженою відповідальністю “Гамматекс ЛТД” надійшов відзив на апеляційну скаргу, який вмотивований тим, що оцінка договору факторингу на предмет відповідності законодавству при розгляді заяви про заміну сторони виконавчого провадження є обмеженою і має узгоджуватися з презумпцією правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Оскільки відсутнє рішення суду про визнання договору недійсним, він вважається дійсним.
Заявник наголошує, що договір факторингу був реально виконаний — кошти в сумі 6 800 000,00 грн перераховано первісному стягувачу 13.01.2026 згідно з платіжною інструкцією №4. Відповідно до п. 1.2 договору, право грошової вимоги вважається відступленим фактору після отримання коштів, тому всі умови для переходу прав вимоги були дотримані. Додаткового оформлення відступлення не вимагається.
Щодо посилань скаржника на необхідність згоди боржника, заявник цитує ч. 1 ст. 1080 ЦК України, яка прямо передбачає дійсність договору факторингу незалежно від наявності заборони відступлення права вимоги в основному договорі. Також заявник зазначає, що заміна кредитора не є зміною умов договору про закупівлю, а тому не суперечить Закону України «Про публічні закупівлі».
Заявник спростовує твердження скаржника про виконання рішення суду, зазначаючи, що виконавче провадження №77931546 було закінчене лише після фактичного перерахування коштів новому стягувачу, що підтверджується платіжною інструкцією №2071 від 05.02.2026. Також заявник звертає увагу, що договір факторингу був ідентифікований у заяві належним чином, а невідповідність у нумерації є лише опискою, яка не впливає на дійсність правочину. Заявник просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю.
09.03.2026 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” надійшли заперечення на відзив, які обгрунтоване тим, що відсутність згоди боржника на передачу прав за договором поставки є самостійною підставою для недійсності договору факторингу, і це підтверджується сталою судовою практикою.
Скаржник додатково зазначає, що укладення договору факторингу суттєво погіршує становище боржника, оскільки первісний стягувач втрачає право на формування податкового кредиту з ПДВ у сумі 936 774,00 грн. Це доводить, що заміна кредитора зачіпає інтереси боржника, а не є нейтральною операцією, як стверджує заявник.
Щодо твердження про виконання рішення суду, скаржник наполягає, що моментом фактичного виконання є надходження коштів на рахунок ДВС, а не їх подальший розподіл. Він посилається на постанови Верховного Суду у справах №910/3600/22 та №910/3692/18, де зазначено, що стягувач наділяє виконавця своїм правом на отримання коштів, а виконавець стає «отримувачем» таких коштів.
Скаржник зазначає, що станом на 09.03.2026 виконавче провадження №77931546 не закінчене та має стан «Зупинено», що спростовує твердження відповідача про погашення боргу. Крім того, скаржник повідомляє про звернення до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання незаконними дій державного виконавця щодо заміни стягувача. Заявник просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі та скасувати ухвалу суду першої інстанції.
У судовому засіданні, що відбулось 10.03.2026, колегією суддів оголошено перерву у розгляді до 01.04.2026.
31.03.2026 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” надійшли додаткові пояснення, які обґрунтовані тим, що що договір факторингу №13-01/26 від 13.01.2026 за своєю правовою природою є не фінансовою послугою факторингу, а договором купівлі-продажу права вимоги. Заявник звертає увагу, що фінансування відбулося в один день (13.01.2026), без будь-якої плати клієнта фактору, що не відповідає суті факторингу за ст. 1077 ЦК України.
Заявник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20, де зазначено, що відступлення права вимоги не за номінальною вартістю саме по собі не є факторингом за відсутності інших ознак фінансової послуги. Таким чином, спірний договір має кваліфікуватися за правилами ст. 656 ЦК України (купівля-продаж майнового права), а не ст. 1077 ЦК України.
Також заявник нагадує, що Господарським судом міста Києва відкрито провадження у справі №910/1198/26 про визнання цього ж договору недійсним. Розгляд цієї справи призначено на 02.04.2026, що робить неможливим повний та об`єктивний розгляд апеляційної скарги до вирішення питання про дійсність правочину.
Заявник просить суд прийняти ці пояснення та врахувати їх при розгляді апеляційної скарги. Він наполягає, що оскільки договір виконано сторонами за один день без сплати винагороди фактору, він не створює правових наслідків факторингу, а отже — не може бути підставою для заміни стягувача у виконавчому провадженні.
Судові засідання призначені до розгляду 01.04.2026, 23.06.2026 не відбулись, у зв`язку з перебуванням суддів Гончарова С.А. та Тарасенко К.В. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2026 призначено до розгляду у судовому засіданні справу № 910/12414/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 на 22.04.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 відкладено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12414/23 на 27.05.2026.
У зв`язку з участю судді Сибіги О.М., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у підготовці для підтримання кваліфікації НШСУ, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2026, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя – Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 прийнято справу № 910/12414/23 до провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 року у складі колегії суддів: головуючий суддя – Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В. Призначено до розгляду у судовому засіданні справу №910/12414/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 на 23.06.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2026 призначено до розгляду у судовому засіданні справу №910/12414/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 на 15.07.2026.
У судове засідання, що відбулось 15.07.2026 з`явився представник відповідача, надав свої пояснення щодо суті спору та просив задовольнити вимоги викладені в його процесуальних документах. Позивач в судове засідання не з`явився, своїх представників не направив, про час дату та місце судового засідання повідомлені належним чином згідно інформації наявної в системі «Електронний суд».
Щодо клопотання про зупинення провадження по справі, яке обґрунтоване тим, що розгляд апеляційної скарги у справі №910/12414/23 є об`єктивно неможливим до вирішення справи №910/1198/26, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Пункт 5 ч. 1 ст. 227 ГПК визначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи в розумінні ч. 5 ст. 227 ГПК України є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Пов`язаною є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини 4 та 6 ст.75 ГПК).
Тоді як під неможливістю розгляду зазначеної справи необхідно розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Так, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07 травня 2025 року у cправі № 920/481/23, яка є релевантною: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. Подібні висновки викладені також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі №357/10397/19.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у постанові від 28.07.2021 у справі №759/24061/19 Верховний Суд виклав висновок, що спростування презумпції правомірності правочину відбувається: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Тобто, у Господарського суд міста Києва при розгляді справи №910/12414/23 є об`єктивна можливість встановити чи права позивача є порушеними та останні відповідно до ст. 2 та 4 ГПК України мають бути захищені судом.
Отже, не звернувши уваги на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі.
Водночас, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі “Смірнова проти України”).
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2026 у справі 910/1198/26 рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 у справі №910/1198/26, яким відмовлено у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання недійсним договору, залишено без змін
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду міста Києва № 910/12414/23 від 21.11.2023 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Гамматекс ЛТД” 5.620.644,00 грн основного боргу, 1 552 632,78 грн інфляційних втрат, 233 757,19 грн 3% річних, 111 105,51 грн витрат по сплаті судового збору, 7 120,79 грн витрат на професійну правничу допомогу; в іншій частині в позові відмовлено повністю.
Постановою Північного апеляційного господарського суду № 910/12414/23 від 12.03.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12414/23 залишено без змін.
04.04.2024 на виконання рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.
17.04.2024 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС “Електронний суд” надійшла заява про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12414/23 на сім місяців.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/12414/23 від 30.04.2024 заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду задоволено частково; відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12414/23 до 21.11.2024, в іншій частині в задоволенні заяви відмовлено повністю.
14.01.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Стармій” до суду через підсистему ЄСІТС “Електронний суд” надійшла заява про заміну стягувача у виконавчому у виконавчому провадженні № 77931546 Товариство з обмеженою відповідальністю “Гамматекс ЛТД” на Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Стармій”.
Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Рішенням у даній справі стягнуто заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” договору поставки товару № 53-121-01-21-10998 від 20.12.2021.
Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно п. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Гамматекс ЛТД” (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Стармій” (Фактор) укладено договір факторингу № 13-01/26 (надалі – договір факторингу).
Відповідно до п. 1.1. договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги (далі - право вимоги) до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код ЄДРПОУ 24584661) (надалі - Боржник), щодо заборгованості в розмірі 11 775 783,35 грн, яка виникла, зокрема, за рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12414/23 на суму 7 525 260,27 грн, за яким – 5 620 644,00 грн основного боргу; 1 552 632,78 грн інфляційних втрат; 233 757,19 грн 3% річних; 111 105,51 грн витрат по сплаті судового збору; 7 120,79 грн витрат на професійну правничу допомогу.
ТОВ “Гамматекс ЛТД”, код ЄДРПОУ 43713932 набуло право вимоги на підставі договору поставки товару № 53-121-01-21-10998, укладеного 20.12.2021 між ТОВ “Гамматекс ЛТД” та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”.
Згідно з п. 1.2 договору факторингу права грошової вимоги вважаються відступленими Фактору вдень підписання цього договору після отримання грошових коштів від Фактору. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається.
Відповідно до п. 3.2 договору факторингу Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти в розмірі 6 800 000,00 грн без ПДВ шляхом перерахунку на рахунок (вказаний в договорі факторингу) в строк до кінця дня 13.01.2026.
Згідно платіжної інструкції № 4 від 13.01.2025 ТОВ “ФК “Стармій” перераховано на рахунок ТОВ “Гамматекст ЛТД” кошти в сумі 6 800 000,00 грн; в призначенні платежу вказано фінансування на підставі договору факторингу № 13-01/26 від 13.01.2026.
З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2026 між Клієнтом та Фактором складено акт прийому-передачі прав вимоги за договором факторингу № 13-01/26 від 13.01.2026 за яким Клієнт передав, а Фактор прийняв права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором. Клієнт та Фактор підтвердили, що відступлення права вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акту приймання-передачі, як передбачено договором.
Питання процесуального правонаступництва врегульовані частиною першою статті 52 Господарського процесуального кодексу, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва господарському суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Водночас відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з положеннями статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Наведена правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13 та від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17, від якої Велика Палата Верховного Суду у постанові № 34/425 від 18.01.2022 не знайшла підстав для відступу.
У постанові від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, виснувала про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 цього Кодексу. У такому випадку приписи статті 334 Господарського процесуального кодексу України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. 
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено в частині 5 статті 334 Господарського процесуального кодексу України.
Строк для пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі № 910/12414/23 до виконання встановлений до 12.03.2027.
З матеріалів справи вбачається, що наказ Господарського суду міста Києва № 910/12414/23 від 04.04.2024 був пред`явлений до виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, 30.04.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77931546; 30.04.2025 винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 74403832; 30.04.2025 винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.
Відповідач заперечуючи проти задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні посилається на п. 11.6 договору поставки товару № 53-121-01-21-10998 від 20.12.2021 згідно якого всі права та обов`язки за даним договором можуть бути передані третім особам тільки за письмової згоди сторін. 
В свою чергу, доводи скаржника про те, що покупець за вказаним договором не надавав згоди на передачу будь-якій третій особі прав грошової вимоги за цим договором, а тому договір факторингу є недійсним та в силу норм ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України не створює будь-яких наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю не приймаються судом до уваги з огляду на наступне. 
Незалежно від того, як сторони договору відступлення права вимоги охарактеризували (найменували) наявне зобов`язання: як таке, що належить кредиторові на підставі правочину, чи таке, що випливає із судового рішення, яким вирішено спір з приводу виконання відповідного правочину, - зазначена обставина не змінює правової природи наявного зобов`язання. У зв`язку із наведеним укладення договору цесії після ухвалення судового рішення так само має наслідком заміну сторони у матеріальних правовідносинах.
Оцінка договору відступлення прав вимоги на предмет суперечності приписам законодавства під час вирішення судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому листі, сторони у справі) є обмеженою та має узгоджуватися з презумпцією правомірності правочину, закріпленою в статті 204 Цивільного кодексу України.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, допоки ця презумпція не буде спростована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У постанові від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про те, що суд має вирішувати питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником, якщо немає обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, з огляду на принцип правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих на обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20 підтримала зазначений висновок та наголосила на тому, що під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі (сторони виконавчого провадження, сторони у справі) суд не може порушити межі судового розгляду і вийти за межі вирішуваного процесуального питання, констатувати (встановлювати) недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним згідно з імперативним приписом закону або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору.
При цьому, у наведеній постанові зазначено, що суд має з`ясувати, чи загалом належало первісному кредиторові право вимоги до боржника станом на момент його відступлення, перевірити чинність вимоги на час звернення до суду з відповідною заявою, а також дослідити, чи закон не встановлює заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення у даній справі наразі не виконано, а отже кредитору на момент укладення договору факторингу належало право вимоги до боржника та на момент звернення заявника із заявою про заміну сторони виконавчого провадження вимога є чинною, закон не встановлює заборони на відступлення права вимоги у правовідносинах у даній справі. 
Посилання відповідача на те, що ним рішення суду у даній справі виконано 04.12.2025 в межах виконавчого провадження № 77931546, яке входить до зведеного виконавчого провадження № 74403832 у зв`язку із здійсненням ним перерахування коштів на депозитний рахунок органу ДВС у розмірі 173.923.001,39 грн не приймаються судом до уваги, оскільки згідно платіжної інструкції № 7567 від 04.12.2025 кошти у вказаному розмірі перераховані на рахунок органу ДВС після винесення постанови про зупинення виконавчого провадження, тобто фактичне виконання рішення суду ще не відбулось.
Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для здійснення заміни стягувача у виконавчому провадженні ВП № 77931546 з Товариства з обмеженою відповідальністю “Гамматекс ЛТД” на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Стармій”.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Стармій” про заміну сторони виконавчого провадження.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/9294/25 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 – 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” - залишити без задоволення
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12414/23 - залишити без змін.
Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржників.
Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 – 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 15.09.2026

Головуючий суддя С.А. Гончаров 

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко