Справа № 127/12900/26 
Провадження № 33/801/937/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року | м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06 серпня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 серпня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 13 квітня 2026 року о 01:05 год. у м. Вінниці на вул. Немирівське шосе, 143, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога в КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР», висновок № 0288, позитивний – 1,59 %. 
Таким чином, ОСОБА_1 порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху – керування транспортним засобом особами в стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.
Не погодившись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що працівниками поліції та судом першої інстанції ОСОБА_1 не було забезпечено право на захист. Суд розглянув справу за його відсутності.
Причина зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, матеріли справи не містять доказів порушення ним ПДР України. Порушення комендантської години не є законною підставою для зупинки транспортного засобу, юридична відповідальність за такі дії відсутня.
Матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.
Працівники поліції не назвали ОСОБА_1 виявлені у нього ознаки сп`яніння, у нічний час він повертався додому сильно втомлений, що помилково було трактовано поліцейськими як стан сп`яніння.
Матеріали справи не містять направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, ОСОБА_1 воно не вручалося.
У медичному закладі лікар самостійно вказав про відмову ОСОБА_1 від підпису у медичному висновку, його копія Довганю. В. В. не вручалась.
Долучені до справи відеозаписи є недопустимими доказами, адже були записані на невідомий пристрій, відомості про який відсутні у протоколі. Окрім того відповідні відеозаписи не підписані ЕЦП.
У судове засідання ОСОБА_1 двічі не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Так, судове засідання, призначене на 07.09.2026 року було відкладено за клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
В судове засідання, призначене на 10.09.2026 року ОСОБА_1 не з`явився, при цьому ним подано заяву про розгляд справи у його відсутність. 
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Положеннями п. 7 Розділу І Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
За ч. 2 статті 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13 квітня 2026 року ЕПР1 № 639306, 13 квітня 2026 року о 01:05 год. у м. Вінниці на вул. Немирівське шосе, 143, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога в КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР», висновок № 0288, позитивний – 1,59 %. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Технічний запис відеозапису: 473372, 473369. У протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначив, що пояснення надасть у суді (а. с. 2).
Відповідно до висновку медичного огляду від 13 квітня 2026 року ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат алкотестеру позитивний – 1,59%, 1,62% (а. с. 5). 
Також до матеріалів справи долучено відеозаписи із нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано як о 01 год 07 хв працівники поліції оглядають зупинений автомобіль «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 . Просять пред`явити документи, той відповідає, що не має їх з собою, повідомляє своє прізвище, ім`я та по-батькові.
О 01 год 08 хв поліцейський запитує чи вживав ОСОБА_1 алкоголь, на що він відповідає, що сьогодні не вживав. Поліцейський просить ОСОБА_1 дихнути, після чого пропонує пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 запитує для чого, поліцейський відповідає, що від нього чути запах алкоголю, тому він повинен пройти огляд на місці зупинки або у медичному закладі, інший поліцейський роз`яснює наслідки відмови від проходження огляду. ОСОБА_1 повідомляє, що їде здалеку, на Паску випив 50 грам. Поліцейський знову роз`яснює наслідки відмови. ОСОБА_1 запитує чи можна вирішити питання, що б він міг їхати додому відпочивати, а не їздив по різних установах. Поліцейський вкотре роз`яснює ОСОБА_1 обов`язок пройти огляд на місці зупинки або у медичному закладі та наслідки відмови від проходження огляду. 
О 01 год 11 хв ОСОБА_1 спершу погоджується пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, однак потім висловлює бажання на проходження огляду у закладі охорони здоров`я, оскільки не довіряє Драгеру, який мають поліцейські. 
О 01 год 13 хв ОСОБА_1 знову просить вирішити питання. Поліцейські повідомляють про обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння.
О 01 год 23 хв працівники поліції доставляють ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я, де лікар роз`яснює ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан сп`яніння та проводить відповідний огляд. Результат огляду о 01 год 26 хв – 1,56 %. Після цього працівники поліції та ОСОБА_1 виходять на вулицю, де він просить поставитись до нього по-людськи та вирішити питання, повідомляє, що він допомагає армії, без автомобіля йому буде важко вести підприємницьку діяльність. Поліцейські повідомляють ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди. 
О 01 год 58 хв ОСОБА_1 повторно продуває Драгер, результат 1,62%.
Після цього працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протоко за ст. 130 КУпАП, розгляд справи відбуватиметься у Вінницькому міському суді за викликом, а транспортний засіб буде евакуйовано на арештмайданчик. У цей час ОСОБА_1 самовільно залишає приміщення лікарні.
Лікар складає медичний висновок, працівники поліції складають адміністративні матеріали та о 02 год 28 хв ознайомлюють ОСОБА_1 із ними.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують наявними у справи доказами.
Апеляційний суд відхиляє твердження ОСОБА_1 про незабезпечення працівниками поліції йому права на захист, оскільки це не є обов`язком поліцейських.
Як видно із матеріалів справи, судові засідання судом першої інстанції призначалися на 14 травня 2026 року, 08 червня 2026 року, 24 червня 2026 року, 06 серпня 2026 року (а. с. 15, 18, 19, 22, 23, 26, 27) та щоразу відкладалися за клопотаннями ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Бахура О. В. Тому доводи скаржника про порушення місцевим судом його права на захист та розгляд справи за його відсутності є необґрунтованими.
Також безпідставними є твердження скаржника про відсутність причин для зупинки транспортного засобу під його керуванням. Так, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що порушення комендантської години не є законною підставою для зупинки транспортного засобу, юридична відповідальність за такі дії відсутня.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», комендантська година – це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень (п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
Запровадження комендантської години регулюється Порядком здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженим постановою Кабміну від 8 липня 2020 року №573.
Згідно із п. 8 Порядку на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.
Комендантська година на території Вінницької області військовою адміністрацією встановлена з 00 год 00 хв до 05 год 00 хв.
Логічний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зупинка транспортного засобу «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 під час дії комендантської години була здійснена працівниками поліції у межах їх повноважень.
Твердження скаржника про те, що у матеріалах справи відсутні належні дані, які б свідчили про відсторонення його як водія від керування транспортним засобом, не впливають на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. До того ж транспортний засіб був евакуйований на арештмайданчик, що підтверджується ОСОБА_1 .
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не назвали ОСОБА_1 виявлені у нього ознаки сп`яніння, адже ані Інструкція, ані КУпАП не містять норми, яка б зобов`язувала працівників поліції оголошувати водієві виявлені у нього ознаки сп`яніння. Окрім того на відеозаписі о 01 год 09 хв поліцейський повідомляв ОСОБА_1 , що від нього чути запах алкоголю.
Також суд відхиляє твердження ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, ОСОБА_1 воно не вручалося, а у медичному закладі лікар самостійно вказав про відмову ОСОБА_1 від підпису у медичному висновку, його копія ОСОБА_1 не вручалась. 
Так, інструкцією не передбачено вручення направлення на медичний огляд особі, натомість воно вручається працівниками поліції медичному працівнику, який проводить відповідний огляд у закладі охорони здоров`я. 
Як видно із відеозапису, ОСОБА_1 самовільно залишив приміщення лікарні після огляду, тому твердження про самостійне зазначення лікарем відомостей про відмову ОСОБА_1 від підпису та невручення йому копії медичного висновку не заслуговують на увагу.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що долучені до справи відеозаписи є недопустимими доказами, адже були записані на невідомий пристрій, відомості про який відсутні у протоколі. Окрім того відповідні відеозаписи не підписані ЕЦП.
Водночас у п. 10 протоколу вказано номери технічних засобів відеозапису, які відповідають вказаним на відеозаписам id реєстраторів.
Зміст відеозаписів є достатнім для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи скаржника про те, що відеофайли, які знаходяться у матеріалах справи не було підписано електронним цифровим підписом, тому відео надані до суду поліцейськими як докази порушення водієм правил дорожнього руху, є неналежними, оскільки такі докази мають бути засвідчено електронним цифровим підписом особи, яка здійснювала запис (фото), чи особи, яка робила їх копію, є безпідставними. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Чинне законодавство у справах про адміністративне правопорушення не встановлює окремих вимог до відеозапису як доказу, а тому долучені до матеріалів відеозаписи з нагрудних камер поліцейського є належними та допустимими.
Решта доводів апеляційної скарги факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не спростовують.
У рішенні по справі «О’ Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1  13 квітня 2026 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. Твердження скаржника про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06 серпня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду В. В. Оніщук