ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" липня 2026 р. справа № 300/2541/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитюка Р.В., 
за участю секретаря судового засідання - Костюк О.С.,
представника відповідача - Недокуса В.І.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 
до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги 
про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (далі також - відповідач), Губенко Ольги Валеріївни про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди, а саме, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, який не виконав обов`язків по договору з адвокатом і не забезпечив надання позивачу по справі №300/8217/23 в повному обсязі, якісно, адвокат Губенко О.В. не склала акт виконаних робіт, не склала адвокатське досьє, не повідомила суд про своє представництво по справі, не повідомила позивача про своє представництво по справі, 12.04.2024 не склала при зустрічі з клієнтом протокол зустрічі, 12.04.2024 зустріч з клієнтом здійснювалася в коридорі будівлі, не на своєму робочому місці - стоячи, вимагала від позивача якісь документи, не називаючи які, саме документи бажає бачити, відмовилася підтримувати правову позицію клієнта, не знаючи матеріали справи, про свій вихід із справи позивача не повідомила, матеріали справи наступному адвокату не передала, на письмову вимогу позивача від 28.09.2024 надати звіт про об`єм виконаної роботи і документи - не виконала, своєчасно, не надала позивачу на запит від 28.09.2024 об`єм виконаних робіт адвокатом і документи по справі, лист відповідача №Д-680/017/551 від 29.10.2024 позивачу до відома не вручено, наказ відповідача -№3-БВПД/017/06.1-2/124 від 16.04.2024 позивачу до відома не надано, повідомлення адвоката Губенко О.В. до відповідача про виконання доручення №ВП/П/145 від 16.04.2024 не відома позивача не доведено і не розглянуто в порядку адміністративної процедури, а саме: не перевірено викладені факти, не зібрано пояснення сторін, докази, повідомлення адвоката Губенко О.В. до відповідача №ВП/П/145 від 16.04.2024 "про неможливість надання БВПД до відома позивача не доведено, не перевірено факти, не прийнято рішення, не розглянуто по адміністративній процедурі", правовий висновок адвоката Губенко О.В. відповідача приховав від клієнта і не розглянув в порядку адміністративної процедури №017/01-8/892 від 15.04.2024, безперервно вторинну безоплатну правничу допомогу позивачу;
- визнати частково незаконним та скасувати в частині п.10 ч.2 ст. 24 Закону України про БПД в наказі відповідача №3-БВПД/017/06.1-2/124 від 16.04.2024;
- стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 35 000 євро.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 28.09.2024 подав до відповідача письмову вимогу надати звіт про виконану роботу і документи. Відповідач відмовився реєструвати вимогу, виник конфлікт, позивач викликав патрульну поліцію. Проведено опитування, але відповідач вимогу не зареєстрував. Відповіді не надав. Вважає, що відповідач порушив свій обов`язок згідно з договором з адвокатом Губенко О.В. по виконанню доручення по справі №300/8217/23.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, за наслідками якого справу призначено до розгляду по суті (т.1, а.с.34-35).
06.05.2025 відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні з підстав недопущення порушень прав позивача в спірних правовідносинах (т.1, а.с.40-46).
Ухвалою суду від 09.06.2025 клопотання представника Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 04.06.2025 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Ухвалено підготовче судове засідання, яке призначено на 10.06.2025 на 13:00 год та наступні судові засідання у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, Губенко Ольги Валеріївни про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - проводити в режимі відеоконференції із використанням електронної системи "ЄСІТС" за допомогою власних технічних засобів (т.1, а.с.107-108).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 провадження у справі № 300/2541/25 в частині позовних вимог заявлених ОСОБА_1 до Губенко Ольги Валеріївни про визнання протиправними бездіяльності та дій, стягнення моральної шкоди - закрито (т.1, а.с.197-203).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про залучення начальника Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги Хондогій Ірину Вячеславівну, як співвідповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - відмовлено (т.1, а.с.228-230). 
Протокольною ухвалою суду від 12.03.2026 закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2, а.с.1-2).
Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. 
Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку проти задоволення позову заперечив, з підстав відзиву на позовну заяву та письмових доказів, наполягав на розгляді справи по суті, на підставі наявних у ній доказів, просив у задоволенні позову відмовити.
Частиною 1 статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У відповідності до ч.5 статті 205 КАС України У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.
Розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши позовну заяву, відзив та інші заяви та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують свої аргументи і доводи, суд встановив такі обставини.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.
ОСОБА_1 звернувся до Західного міжрегіонального центру із рядом звернень від 28.09.2024, 29.09.2024, 30.09.2024 (вх.№Д-680/017 від 30.09.2024) у яких вимагав, в тому числі: "від Центру та адвоката Губенко О. В. надати письмовий звіт про об`єм робіт, виконаних по дорученню: детальний опис і перелік робіт, документів, актів виконаних робіт, які передати Вам по акту; письмово повідомити, яку правову позицію вибрав адвокат для захисту і чи повідомив позивача; чи інформував Вас адвокат Губенко О.В. про намір припинити виконання доручення; чи передав матеріали наступному адвокату" та вимагаєте від адвоката Губенко В.В. "передати Вам всі наявні у неї матеріали справи, отримані при виконанні доручення по акту прийому-передачі" за дорученням від 07.03.2024 №017/04.3/2124.
У відповідь на вказані звернення, Західний міжрегіональний центр листом №Д-680/017/551 від 29.10.2024 повідомив позивача про таке.
За результатами розгляду Вашого звернення повідомляємо, що відповідно до статей 25, 26 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу» адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права, гарантії та обов`язки, встановлені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", іншими законами України. Відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Адвокат зобов`язаний не допускати в своїй професійній діяльності компромісів, що впливали б на його незалежність, з метою догодити суду, іншим державним органам, третім особам або клієнту, якщо такі компроміси розходяться з законними інтересами клієнта та перешкоджають належному здійсненню адвокатської діяльності.
Згідно з ст. 23 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності, витребування документів, пов`язаних із здійсненням адвокатської діяльності, втручання у правову позицію адвоката.
Таким чином, фахівці Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги не вправі впливати на адвоката чи іншим чином втручатись у його діяльність, зокрема запитувати в адвоката на вимогу клієнта "письмовий звіт про об`єм робіт, виконаних адвокатом по дорученню", витребувати в адвоката "матеріали по справі, отримані під час виконання доручення", а також з`ясовувати "яку правову позицію захисту вибрав адвокат для клієнта".
Водночас відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правничої допомоги.
Водночас відповідно до підпункту 11 пункту 7 Положення про Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги, затвердженого наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги від 28.12.2023 № 100, Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги приймає подані адвокатами акти надання безоплатної вторинної правничої допомоги з відповідними додатками, а тому на вимоги позивача надано документи, що є у розпорядженні центру, а саме - правовий висновок адвоката Губенко О.В. від 14.04.2024 та розрахунок розміру винагороди за дорученням від 07.03.2024 №017/04.3/2124 (т.1, а.с.49-52). 
Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає в нездійсненні контролю якості наданих позивачу послуг з безоплатної правової допомоги, невирішенні питання заміни адвоката за заявою позивача, у зв`язку з невиконанням ним доручення, неналежному реагуванні на заяви позивача, а також протиправною бездіяльність відповідача, який не розглянув, не прийняв міри реагування, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
У відповідності до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги визначено Законом України "Про безоплатну правничу допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI (далі - Закон №3460-VI).
Відповідно до статті 1 Закону №3460-VI, безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.
Згідно статті 3 Закону №3460-VI, право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 6-1 Закону №3460-VI, до системи надання безоплатної правничої допомоги належать: 1) Координаційний центр з надання правничої допомоги; 2) суб`єкти надання безоплатної первинної правничої допомоги; 3) суб`єкти надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Статтею 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 14 Закону №3460-VI, право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають такі категорії фізичних осіб: повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" і "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону (пункт 1); внутрішньо переміщені особи - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону (пункт 14).
Частина четверта статті 14 Закону №3460-VI визначає, що суб`єкти права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до статті 15 Закону №3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
Приписами статті 16 Закону №3460-VI передбачено, що Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські), місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) та міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) центри з надання безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правничої допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідних адміністративно-територіальних одиниць та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням. Центри з надання безоплатної правничої допомоги фінансуються з Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел. Центри з надання безоплатної правничої допомоги забезпечують надання всіх видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 і частиною другою статті 13 цього Закону. Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної правничої допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної правничої допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України. Під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри з надання безоплатної правничої допомоги взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Діяльність центру з надання безоплатної правничої допомоги поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Повноваження центрів з надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначені статтею 17 Закону №3460-VI та полягають у: 1) наданні правничих послуг безоплатної первинної правничої допомоги, визначені частиною другою статті 7 цього Закону; 2) здійсненні правопросвітництва; 3) прийнятті рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги; 4) забезпеченні складення процесуальних документів за зверненням суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу; 5) забезпеченні участі захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії; 6) забезпеченні участі захисника у розгляді справи про адміністративне правопорушення; 7) забезпеченні здійснення представництва інтересів суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 8) укладенні договорів з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги; 9) виданні доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 10) прийнятті рішення про уповноваження працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги на надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 11) прийнятті рішення про заміну адвоката чи працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги відповідно до статті 24 цього Закону; 12) поданні клопотання до Координаційного центру з надання правничої допомоги про виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 24 цього Закону; 13) прийнятті рішення про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 14) забезпеченні надання послуг з медіації у встановленому порядку; 15) поданні Координаційному центру з надання правничої допомоги звітів про свою діяльність; 16) виконанні інших функцій, передбачених Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Порядок подання звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначений статтею 18 Закону № 3460-VI.
Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу. У зверненні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання особи, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, поштова адреса, номери засобів зв`язку, викладається суть питання, для вирішення якого особа звертається за безоплатною вторинною правничою допомогою, та зазначається її належність до категорії осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу. Письмове звернення підписується такою особою або її представником та подається до центру з надання безоплатної правничої допомоги особисто або надсилається поштою.
Відповідно до частини 2 статті 18 Закону №3460-VI передбачено, що звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене без дотримання вимог, визначених цією статтею, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями протягом трьох робочих днів з дня його надходження для усунення недоліків. Після усунення недоліків звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги може бути подано повторно. У такому разі забороняється відмовляти у прийнятті звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з підстав, про які не було зазначено раніше.
Статтею 19 Закону №3460-VI визначено порядок розгляду звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, за змістом частин 1, 2 якої, у разі звернення особи, яка належить до однієї з категорій фізичних осіб, визначених пунктами 1, 2, 9-29 частини першої статті 14 цього Закону, або її законного представника, патронатного вихователя/представника про надання безоплатної вторинної правничої допомоги центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення та документів, що підтверджують належність такої особи до відповідної категорії, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає такій особі або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини.
Місцеві центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги здійснюють свою діяльність на підставі Положення про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 №967/5 (далі - Положення №967/5).
У відповідності до пункту 1 Положення центри з надання безоплатної правничої допомоги (далі - центри) утворюються, реорганізовуються та ліквідовуються Міністерством юстиції України за пропозицією Координаційного центру з надання правничої допомоги (далі - Координаційний центр) з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги і є територіальними відділеннями Координаційного центру.
Згідно пункту 6 Положення, під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами надання безоплатної правничої допомоги, органами адвокатського самоврядування, громадськими об`єднаннями.
Відповідно до підпункту 4 пункту 9 Положення №967/5, міжрегіональні центри, юрисдикція яких поширюється на територію більше двох областей, а також Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя, розглядають звернення осіб про надання безоплатної первинної правничої допомоги невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня надходження звернення. Якщо звернення з об`єктивних причин не може бути розглянуто у визначений строк у зв`язку із складністю питань, що в ньому зазначаються, встановлюється необхідний строк для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний строк розгляду звернення не може перевищувати 10 робочих днів.
Згідно підпункту 12 пункту 9 Положення №967/5, міжрегіональні центри розглядають звернення суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу та перевіряють належність особи до категорій осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, у встановленому порядку.
Порядок організації та надання безоплатної правничої допомоги міжрегіональними центрами з надання безоплатної правничої допомоги затверджено наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги №2 від 28.01.2019 (далі - Порядок №2), який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин.
У відповідності до пункту Порядку №2, під час надання безоплатної первинної правової допомоги (далі - БППД) працівник центру, серед іншого, під час першого звернення до центру особи, яка бажає отримати правову допомогу (далі - клієнт), з`ясовує анкетні дані особи, роз`яснює порядок надання безоплатної правової допомоги, отримує письмову згоду на оброблення його (її) персональних даних та реєструє інформацію про клієнта у комплексній інформаційно-аналітичній системі забезпечення організації надання безоплатної правової допомоги (далі - КІАС); з`ясовує суть питання клієнта та у разі необхідності пропонує клієнту надати центру для ознайомлення документи, на яких ґрунтується звернення, сканує їх та вносить до КІАС. Під час надання БППД працівник центру використовує копії документів, наданих клієнтом;
Згідно приписів пункту 3 Порядку №2, під час надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - БВПД) працівник центру надає БВПД в межах повноважень, визначених наказом центру про уповноваження працівника центру для надання такої допомоги (далі - наказ), а також звернення клієнта про надання БВПД, на підставі якого центром прийнято рішення про надання БВПД; інформує клієнта про стан розгляду справи та погоджує з ним процесуальні дії, вчинення/невчинення яких може вплинути на результат розгляду справи; з урахуванням узгодженої з клієнтом правової позиції в межах повноважень, наданих йому клієнтом, бере участь в судових засіданнях у судах всіх інстанцій.
Також, згідно вимог ст. 26 Закону №3460-VI, адвокат або працівник центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Закону, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів; 2) надавати якісно та в необхідному обсязі безоплатну вторинну правничу допомогу; 3) приймати до провадження справи осіб, які потребують безоплатної вторинної правничої допомоги, відповідно до рішень, прийнятих центром з надання безоплатної правничої допомоги, про уповноваження працівника; 4) не розголошувати конфіденційну інформацію про особу, яка стала відомою у зв`язку з наданням безоплатної вторинної правничої допомоги. Адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі обов`язки, встановлені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", іншими законами України.
Як зазначено судом вище, ОСОБА_1 звернувся до Західного міжрегіонального центру із рядом звернень від 28.09.2024, 29.09.2024, 30.09.2024 (вх.№Д-680/017 від 30.09.2024) у яких вимагав, в тому числі: "від Центру та адвоката Губенко О. В. надати письмовий звіт про об`єм робіт, виконаних по дорученню: детальний опис і перелік робіт, документів, актів виконаних робіт, які передати Вам по акту; письмово повідомити, яку правову позицію вибрав адвокат для захисту і чи повідомив позивача; чи інформував Вас адвокат Губенко О.В. про намір припинити виконання доручення; чи передав матеріали наступному адвокату" та вимагаєте від адвоката Губенко В.В. "передати Вам всі наявні у неї матеріали справи, отримані при виконанні доручення по акту прийому-передачі" за дорученням від 07.03.2024 №017/04.3/2124.
У відповідь на вказані звернення, Західний міжрегіональний центр листом №Д-680/017/551 від 29.10.2024 повідомив позивача про таке.
За результатами розгляду Вашого звернення повідомляємо, що відповідно до статей 25, 26 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу» адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права, гарантії та обов`язки, встановлені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", іншими законами України. Відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Адвокат зобов`язаний не допускати в своїй професійній діяльності компромісів, що впливали б на його незалежність, з метою догодити суду, іншим державним органам, третім особам або клієнту, якщо такі компроміси розходяться з законними інтересами клієнта та перешкоджають належному здійсненню адвокатської діяльності.
Згідно з ст. 23 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності, витребування документів, пов`язаних із здійсненням адвокатської діяльності, втручання у правову позицію адвоката.
Таким чином, фахівці Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги не вправі впливати на адвоката чи іншим чином втручатись у його діяльність, зокрема запитувати в адвоката на вимогу клієнта "письмовий звіт про об`єм робіт, виконаних адвокатом по дорученню", витребувати в адвоката "матеріали по справі, отримані під час виконання доручення", а також з`ясовувати "яку правову позицію захисту вибрав адвокат для клієнта".
Водночас відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правничої допомоги.
Водночас відповідно до підпункту 11 пункту 7 Положення про Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги, затвердженого наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги від 28.12.2023 № 100, Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги приймає подані адвокатами акти надання безоплатної вторинної правничої допомоги з відповідними додатками, а тому на вимоги позивача надано документи, що є у розпорядженні центру, а саме - правовий висновок адвоката Губенко О.В. від 14.04.2024 та розрахунок розміру винагороди за дорученням від 07.03.2024 №017/04.3/2124 (т.1, а.с.49-52).
Суд звертає увагу позивача на те, що за змістом статей 25, 26 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права, гарантії та обов`язки, встановлені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", іншими законами України.
Відповідно до статей 1, 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Адвокат зобов`язаний не допускати в своїй професійній діяльності компромісів, що впливали б на його незалежність, з метою догодити суду, іншим державним органам, третім особам або клієнту, якщо такі компроміси розходяться з законними інтересами клієнта та перешкоджають належному здійсненню адвокатської діяльності.
Згідно зі статтею 23 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема: забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності; забороняється вимагати від адвоката, його помічника, стажиста, особи, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, а також від особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, надання відомостей, що є адвокатською таємницею; забороняється втручання у приватне спілкування адвоката з клієнтом; забороняється втручання у правову позицію адвоката; забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності, витребування документів пов`язаних із здійсненням адвокатської діяльності.
Отже, доводи відповідача щодо того, що фахівці Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги не вправі впливати на адвоката чи іншим чином втручатися у його діяльність, зокрема й запитувати в адвоката на вимогу клієнта письмовий звіт про об`єм виконаної роботи, витребувати у адвоката всі документи, які отримано від час виконання доручення, а також з`ясовувати його "правову позицію", є обґрунтованими.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правничої допомоги.
Отже, з метою вирішення питань, викладених у заявах №Д-680/017 від 28.09.2024, від 29.09.2024, від 30.09.2024 позивач може звернутись саме до адвоката Губенко О.В.
Водночас, адвокати надають безоплатну вторинну правничу допомогу відповідно до положень Стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у цивільному, адміністративному процесах та представництва у кримінальному процесі, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2017 №4125/5(далі - Стандарти якості).
Як наслідок, в даному випадку судом під час розгляду справи, не встановлено допущення відповідачем, визначеної позивачем у позові бездіяльності, а отже й відсутні підстави для вирішення позовних вимог зобов`язального характеру, як похідних.
В частині позовних вимог щодо визнання частково незаконним та скасування в частині п.10 ч.2 ст. 24 Закону України про БПД в наказі відповідача №3-БВПД/017/06.1-2/124 від 16.04.2024, суд зазначає таке.
Статтею 24 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" визначено підстави та порядок заміни адвокатів або працівників центрів з надання безоплатної правничої допомоги, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу.
Так, частиною першою зазначеної норми передбачено, що адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, може бути замінено у випадках та порядку, визначених законом.
Відповідно до вимог частини 2 статті 24 Закону №3460-VI, адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, може бути замінено на адвоката або працівника такого центру за рішенням центру з надання безоплатної правничої допомоги у разі: неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору (пункт 2); наявності інших підстав, передбачених законом (пункт 10).
Як встановлено матеріалами справи, відповідно до пунктів 9, 11 статті 17, пункту 10 частини другої статті 24 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" та заяви адвоката Губенко О.В. від 14.04.2024, наказом від 16.04.2024 №3-БВПД/017/06.1-2/124 відповідач замінив адвоката Губенко О.В., яка надає безоплатну вторинну правничу допомогу згідно доручення від 07.03.2024 за №017/04.3/2124, виданого ОСОБА_1 та припинено дію вказаного доручення (т.1, а.с.64).
Тобто підставою у даному наказі визначено, серед іншого, п. 10 ч. 2 статті 24 Закону №3460-VI - наявність інших підстав, передбачених законом.
Натомість, позивач вважає, що відповідач повинен був зазначити, як підставу винесеного наказу, п. 2 ч. 2 статті 24 Закону №3460-VI - неналежне виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору.
Щодо вимог про зобов`язання Західного міжрегіонального центру з БПД вчинити дії для виконання доручень, то суд звертає увагу на те, що Верховний Суд в постанові від 19.02.2020 в справі №813/1770/17 виклав правову позицію щодо зобов`язання центру з надання безоплатної правничої допомоги приймати рішення про надання особі такої допомоги. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що відповідач, як суб`єкт надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні, у разі встановлення, що особа, яка потребує безоплатної правової допомоги, належить до категорії осіб, передбачених пунктом 1 частини першої статті 14 Закону №3460-VI, у поєднанні з приписами частини першої до статті 20 Закону №3460-VI не має обов`язку беззаперечно прийняти рішення про надання такій особі безоплатної вторинної правової допомоги, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що відсутні підстави для застосування положень частини четвертої статті 245 КАС України, оскільки саме до дискреційних повноважень відповідача належить право прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Поняття дискреційні повноваження викладено в Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5. Відповідно до даного акту дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Відповідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем".
Таким чином, суд не наділений повноваженнями підміняти повноваження відповідача, оскільки саме до дискреційних повноважень останнього належить право приймати такі рішення.
Крім того, як вбачається із правового висновку адвоката Губенко О.В. №017/01-8/1892 від 15.04.2024, адвокату не вдалось узгодити з позивачем правову позицію, оскільки перше спілкування з ОСОБА_1 відбулось телефоном за номером НОМЕР_2 08.03.2024.
В результаті спілкування, ОСОБА_1 не погодився на перше конфіденційне побачення, мотивувавши тим, що станом на 08.03.2024 адміністративна справа № 300/8217/23 перебуває на розгляді у Восьмому апеляційному адміністративному суді, який здійснював адміністративне провадження в спрощеному порядку без виклику сторін.
На питання адвоката про суть порушеного права, ОСОБА_1 не відповів, послався на те що не пам`ятає достеменно всі вимоги своєї позовної заяви, на питання чи є в нього копії документів, які ним було надано до суду, як обґрунтування позовних вимог, останній пояснив, що в нього не має ніяких документів, що він подав лише позовну заяву і її копії сторонам. Позивач на неоднократні вимоги адвоката надати докази, інформацію, документи на обґрунтування позовних вимог, безпідставно відмовлявся їх надати, відмовлявся пояснити в чому на його думку полягає бездіяльність Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, що призвела до порушення його права. Інформації стосовно моральної шкоди і в чому саме для нього вона виразилась і якими доказами обґрунтовується сума стягнення, ОСОБА_1 також не надав. До вказаного висновку адвокатом Губенком О.В. долучено повідомлення про хід виконання доручення від 07.03.2024 №017/04.3/2124, де останній додатково зазначає, що 12 квітня 2024 року, в приміщенні Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги у м. Івано-Франківськ адвокат провів зустріч з ОСОБА_1., де ще раз спробував отримати інформацію, документи на обґрунтування позовних вимог, але клієнт відмовився повідомляти інформацію, давати будь-які документи і в цілому вів себе зухвало, нав`язуючи адвокатові порядок дій та своє бачення застосування адміністративного судочинства. Після повідомлення про існування конфлікту інтересів, ОСОБА_2 письмового погодження на представлення його інтересів у справі № 300/8217/23, адвокату не дав.
Відтак, на виконання вимог Стандартів якості, Правил адвокатської етики та Закону України "Про адвокату та адвокатську діяльність", адвокатом вчинено ряд дій для належного, безперервного та своєчасного надання безоплатної правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 .
Отже, позовні вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії для виконання доручень не підлягає до задоволення, оскільки такі повноваження належать відповідачу. Більше того, як уже встановлено вище, фактично адвокат Губенко О.В. приступив до виконання своїх обов`язків і виконував їх згідно з відповідними дорученнями, тобто відповідачем було вчинено необхідні дії згідно покладених законодавством повноважень.
Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 35 000 євро, суд звертає увагу на таке.
У відповідності до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пунктах 2, 4 вказаної постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.
Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подає відповідний позов.
Крім того, за правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В постанові №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", Пленум Верховного Суду України в пункті 4 вказав, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В пункті 9 цієї Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі №804/2252/14 та від 20.02.2018 у справі № 818/1394/17.
Також Верховний суд у своїй постанові від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 зазначає, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Беручи до уваги дані положення, суд звертає увагу на таке.
Так, у своїй позовній заяві позивач вказує, що дії відповідача завдали йому значних страждань та моральної психологічної травми.
Однак, суд звертає увагу, що належним чином вказані доводи не обґрунтовані та жодними доказами не підтверджені.
Вказане позбавляє суд можливості встановити факт завдання позивачу моральної шкоди протиправними діями чи бездіяльністю відповідача та провести розрахунок її розміру згідно з критеріями, встановленими статтею 23 Цивільного кодексу України.
Також, в контексті аналізу даного питання, суд звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №9901/54/19, відповідно до змісту якого: "144. Велика Палата зауважує, що саме лише визнання Спірного рішення протиправним і його скасування не є безумовним підтвердженням наявності обставин, які в силу статті 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, та не звільняє позивачку від обов`язку доказування обставин і фактів, якими обґрунтовується позов у цій частині вимог".
Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.93 у справі "Гольм проти Швеції", від 29.11.96 у справі "Саундерс проти Сполученого Королівства", від 25.07.2001 у справі "Перна проти Італії", від 13.07.2006 у справі "Сілін проти України") визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.
Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду та фактичні обставини справи, суд робить висновок про недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди, зважаючи на що у задоволенні даної вимоги слід відмовити.
Більше того, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині бездіяльності відповідача та зобов`язання його вчинити певні дії, що фактично є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки така, за доводами позивача, спричинена саме згаданою бездіяльністю відповідача, протиправність якої і взагалі її наявність судом не встановлено.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та наявних доказів, суд дійшов висновку, що у спірному випадку позивач не довів обґрунтованість своїх позовних вимог, а відповідач довів правомірність своїх дій та спірного рішення, відтак у задоволенні позову слід відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:
в задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (код ЄДРПОУ 38357766, вул. За Рудкою, 33, офіс 601, м. Тернопіль, 46003) про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Микитюк Р.В. 

Рішення складене в повному обсязі 10 серпня 2026 р.