16.07.2026 

ЄУН 389/4823/25
Провадження № 2/389/1703/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді – Берднікової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Іваніни В.С., представника відповідача – адвоката Гунько О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу, в порядку спрощеного позовного провадження, за позовом Товариства з обмежаною відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
Позивач, 29 грудня 2026 року звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №5455625 укладеним між нею та ТОВ «Мілоан» 09 лютого 2025 рок, в розмірі 29000 грн 00 коп., з яких:10000 грн 00 коп. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 14000 грн 00 коп. – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 5000 грн 00 коп. - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня), оскільки відповідач отримавши кредитні кошти належним чином не виконала взяті на себе зобов`язанна за кредитним договором вніслядок чого у неї виникла заборгованість на вказану суму. Право вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за вказаним кредитним договором перешло на підстав укладеного між ним та первісним кредитором договором факторингу №28072025 від 28 липня 2025 року.
08 квітня 2026 року представником відповідача Гунько О.Є. подано відзив на позовну заяву, в якому вона посить позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача частину основного недоплаченого боргу в сумі 10000 грн 00 коп., в решті позовних вимог, відмовити. Вказала, що нарахування неустойки за прострочення кредитним договором № 5455625 року ТОВ «ФК «ЕАПБ» у розмірі 5000 грн здійснено після 24 лютого 2022 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 5000 грн задоволенню не підлягають. Також вказала, що позивач включив до заборгованості комісію 14000,00 грн, що становить 140% від суми кредиту (10000 грн). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі N 194/1387/19 (провадження N 61-7416св20). Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду (Постанова від 13.07.2022 № 496/3134/19) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Отже, висунуті вимоги ТОВ «ФК «ЕАПБ» щодо сплати відповідачем у розмірі - 14000 грн є нікчемними і не підлягають задоволенню. Окрім того, зазначила, що як вбачається з копій наданих до первісного позову, ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів». Сума заборгованості за нарахованою комісією і неустойкою є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації. Загальна сума нарахованих комісії (14000 грн) та неустойки (5000 грн) складає 19000 грн. Майже в два рази перевищує суму основного боргу (10000 грн). Таке співвідношення є яскравим свідченням нерозумності та несправедливості договірних умов. Відповідно до статей 3 та 627 Цивільного кодексу України (ЦК України), цивільні правовідносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Нарахування фінансових санкцій, яке багаторазово перебільшує первинне зобов`язання, очевидно порушує баланс інтересів сторін. Вимога про стягнення комісії (14000 грн) та неустойки (5000 грн) у розмірі 19000 грн при сумі основного боргу 10000 грн свідчить про намір кредитора отримати необґрунтовану надмірну вигоду, що кваліфікується як зловживання правом. 
14 квітня 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій вказано, що вимоги позивача є законними та обгрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи містяться його заява, в якій він просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в сумі тіла кредиту, надала пояснення аналогічні викладеним у поданій раніше заяві (відзиві на позов).
Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 09 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 в електроній формі укладено Договір про споживчий кредит №5455625, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит в розмірі 10000 грн (п.1.2. договору), строком на 345 днів з 09 лютого 2025 року по 20 січня 2026 року (п.п.1.3., 1.4. договору), зі сплатою процентів за користування кредитом за ставками передбаченими умовами договору.
Пунктом 1.5.2 договору пердбачена комісія за ослуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування): 30800 грн 00 коп., що нарахвується за ставкою 14,00% від сум кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий (крім останього періоду), що встановлені графіком платежів, який є додатком №1 до цього договору.
Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) встановлена п.1.5.2 цього договору винагорода за обслуговуванням кредиту (кредитної заборгованості) кредитодавцем протягом всього строку кредитування, що включає цілодобове надання позичальнику актуальної облікової інформації шляхом розміщення її в особистому кабінеті позичальника, зокрема про розмір нарахованої та сплаченої заборгованості за цим договором, її складові, розрахунок поточного платежу, розрахунок суми для повного погашення заборгованості, графік платежів, негайне оновлення інформації при настанні змін, цілодобове забезпечення можливості через особистий кабінет здійснювати миттєвий безкоштовний для позичальника переказ з автоматичним додаванням всіх необхідних реквізитів для погашення заборгованості за цим договором, надсилання позичальнику текстових повідомлень з нагадуваннями про дати платежів, інформування про зарахування платежів, згенеровані одноразові ідентифікатори/паролі, інші сервісні повідомлення, консультування та надання інформації з питань пов`язаних з обслуговуванням кредиту та виконанням цього договору службами підтримки кредитодавця, тощо, яка нараховується кредитодавцем та сплачується позичальником за кожний визначений графіком платежів розрахунковий період (крім останнього).
Відповідно до пункту 2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
Відповідно до п.2.4. договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії за надання та обслуговування кредиту (кредитної заборговнаості) в розмірі та у терміни, що становлені у графіку платежів, наведеному в додатку 1 до договору, що є його невід`ємною частиною. Позичальник має сплачувати поточний загальний платіж за розрахунковий період в деньзакінчення розрахункового періоду (дату платежу), згідно графікав платежів. Сплата заборгованості після спливу дати платежу призводить до прострочення і є підставою виникнення у позичальника додаткових обов`язків щодо сплати штрафів та/або процентів, згідно розділу 4 договору.
Вказаний кредитний договір підписнаий відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 12-19).
Заява на отримання кредиту №5455625 та Анкета-заява на кредит №5455625 від 09 лютого 2025 року містять відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан» (а.с.23,30).
У день підписання кредитного договору сторонами також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Вказаний тип кредиту: кредит, сума кредиту-10000 грн, строк кредитування – 345 днів, процентну ставку, комісію за надання кредиту, комісію за обслуговування кредиту(а.с.25-28).
Також відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатормо підписано графік платежів, який є додатком №1 до договору (а.с.21-22).
Згідно з платіжним дорученням №147659969 від 09 лютого 2026 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 грошові кошти в сум 10000 грн, із зазначенням призначення платежу: кошти відповідно до договору №5455625 (а.с.32).
Відповідно до відомості про щоденні нарахування ТОВ «Мілоан», відповідачу за період з 09 лютого 2025 року по 25 липня 2025 року здійснювалися нарахування за комісією за обслуговування кредиту, нарахування штрафу відповідно до п.4.1 договору (а.с. 34).
28 липня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28072025 у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників.(а.с.36-45).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 28 липня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №5455625 від 09 лютого 2025 року в сумі 29000 грн 00 коп., з яких: 10000 грн 00 коп. – сума заборгованості за основним зобов`язанням; 14000 грн 00 коп. – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 5000 грн 00 коп. – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) (а.с.50).
Також на підтвердження укладення вказаного договору факторингу до справи долучено додаткову угоду №1 від 29 липня 2025 року до договору факторингу, акт прийому -передачі реєстру боржників та платіжну відомість про плату за договором факторингу №745 від 31 липня 2025 року (а.с.46,48,49).
З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося жодних нарахувань за кредитним договором.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Положенням статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом ст.526,527,530,610 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, дане зобов`язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною 1 ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Верховний Суд України у своїй постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 зробив висновок про те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.
За правилами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Факт укладення договору про споживчий кредит №5455625 від 09 лютого 2025 року, отримання кредиту в сумі 10000 грн 00 коп. відповідачем ОСОБА_1 не оспорюється, а тому такі обставини додатковому доказуванню не підлягають. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором про споживчий кредит №5455625. Більш того відповідачем визнаються позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту в заявленій позтвачем сумі - 10000 грн. 00 коп. Отже, з урахуванням встановлених обставин, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 10000 грн 00 коп.
Разом з тим, відповідач не погоджується з нарахуванням їй процентів, неустойки за вказаним кредитним договором, мотивуючи це тим, що пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що позичальники у період воєнного стану звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Цивільний кодекс України є основним регулятором договірних відносин, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №362/2159/15-ц.
Так, загальновідомим фактом, є те, що Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено, діяв на момент укладення між сторонами кредитного договору та діє на теперішній час. 
Цивільний кодекс України є основним регулятором договірних відносин, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №362/2159/15-ц.
Таким чином, заявлена позивачем вимога про стягнення з ОСОБА_1 нарахованої суми заборгованості за неустойкою (шраф, пеня) задоволенню не підлягає на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача нарахованої заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в сумі 14000 грн 00 коп., суд приходить до наступного.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21).
Так, пунктом 1.5.2 кредитного договору встановлено, що комісія за обслуговування (кредитної заборгованості) за весь строк кредитування): 30800 грн, що нараховується за ставкою 14,00 відсотків від суми кредиту у перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені графіком платежів, якй є додатком №1 до цього договору. 
Також у розділі терміни та визначення зазначено, що комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) встановлена п.1.5.2 цього договору, - це винагорода за обслуговуванням кредиту (кредитної заборгованості) кредитодавцем протягом всього строку кредитування, що включає цілодобове надання позичальнику актуальної облікової інформації шляхом розміщення її в особистому кабінеті позичальника, зокрема про розмір нарахованої та сплаченої заборгованості за цим договором, її складові, розрахунок поточного платежу, розрахунок суми для повного погашення заборгованості, графік платежів, негайне оновлення інформації при настанні змін, цілодобове забезпечення можливості через особистий кабінет здійснювати миттєвий безкоштовний для позичальника переказ з автоматичним додаванням всіх необхідних реквізитів для погашення заборгованості за цим договором, надсилання позичальнику текстових повідомлень з нагадуваннями про дати платежів, інформування про зарахування платежів, згенеровані одноразові ідентифікатори/паролі, інші сервісні повідомлення, консультування та надання інформації з питань пов`язаних з обслуговуванням кредиту та виконанням цього договору службами підтримки кредитодавця, тощо, яка нараховується кредитодавцем та сплачується позичальником за кожний визначений графіком платежів розрахунковий період (крім останнього).
Разом з цим, позивачем не надано доказів щодо надання відповідачу первісним кредитором за період з 09 лютого 2025 року по 28 липня 2025 року послуг зазначених у кредитному договорі, які обумовлюють необхідність сплати комісії за обслуговування кредиту.
Отже, оскільки ТОВ «Мілоан» встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом, за умовами їх надання один раз на місяць, повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу частіше одного разу на місяць, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборованості за комісією є необгрунтованими.
Окрім того, визначений розмір заборгованості за комісією за обслуговування кредиту перевищує майже в половину розмір заборгованості за тілом кредиту, що суперечить принципу добросовісності та свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Банк може самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, однак лише у випадках, коли це не суперечить чинному законодавству. При цьому, щомісячна комісія за обслуговування кредиту не є процентами за користування кредитними коштами та не може використовуватися як механізм подвійного стягнення плати за кредит.
Враховуючи викладене суд відмовляє у стягненні з відповідача нарахованої заборгованості по комісії за обслуговування кредиту.
Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, всього на суму 10000 грн (сума заборгованості за основним зобов`язанням).
Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 835 грн 31 коп.
Керуючись ст.2,4,12,13, 81,89, 141, 223, 259, 263 - 265, 274, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмежаною відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмежаною відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №5455625 від 09 лютого 2025 року в сумі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.
У зпдоволені позову щодо стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в сумі 14000 грн 00 коп. та заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) в сумі 5000 грн 00 коп., відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмежаною відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 835 (вісімсот тридцять п`ять) грн 31 коп.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.
Відомості про сторін:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місце знаходження: вул.Симона Петлюри,30, м.Київ, код ЄДРПОУ 35625014. 
відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає по АДРЕСА_1 .

Суддя  Г.В. Берднікова