ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5851/26 Справа № 202/11101/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Михальченко А. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів:  Гапонова А.В., Красвітної Т.П. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №202/11101/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення пені, інфляційних витрат, 3% річних та моральної шкоди у зв`язку з блокуванням рахунку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Литвиненко Анни Євгенівни на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 березня 2026 року та на додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 березня 2026 року ухвалене у складі судді Михальченко А.О., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року адвокат Литвиненко А.Є., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом до АТ «Акцент Банк» про стягнення пені, інфляційних витрат, 3% річних та моральної шкоди у зв`язку з блокуванням рахунку.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» було укладено договір про відкриття банківського рахунку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк».
Вказує, що 03 квітня 2025 року на картковий рахунок позивача в АТ «Акцент-Банк» надійшли грошові кошти, які в загальному розмірі становлять 41499 грн., п`ятьма зарахуваннями на карту, а саме: за квитанцією від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_3 - у розмірі 5000 грн.; за платіжною інструкцією від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_4 - у розмірі 4000 грн.; за квитанцією від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_5 - у розмірі 26000 грн.; за платіжною інструкцією від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_6 - у розмірі 5611 грн.; за квитанцією від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_7 - у розмірі 888 грн., після чого рахунок було заблоковано банком.
Зауважує, що одразу після блокування рахунку позивач телефоном звертався до відповідача, а також через чат-бот, з метою з`ясування причини блокування рахунку з боку АТ «Акцент-Банк». Після багаторазових звернень відповідачем було надано відповідь, що банком проводиться перевірка та потрібно очікувати п`ять днів, а також, що у випадку необхідності, цей термін може буди подовжено. Відповідач посилався на Умови та Правила надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а саме на п. 3.3.18 Правил.
Зазначає, що після спливу п`яти денного терміну очікування, на чергове звернення позивача, відповідач повідомив, що виникла необхідність в продовжені терміну блокування рахунку позивача, а саме: в банк надійшла інформація про не підтвердження операції на картку позивача - за квитанцією від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_5 - у розмірі 26000 грн., та що з цього приводу проводиться службове розслідування.
Вказує, що після довгих очікувань, телефонних розмов і переписок із АТ «Акцент-Банк», повідомлень про наявність скарги з боку ОСОБА_5 щодо начебто шахрайських дій з боку позивача, внаслідок чого 03 квітня 2025 року в додатку «А24» позивача з`явилася інформація про арешт рахунку.
Звертає увагу, що від відповідача надійшло повідомлення про те, що банк зафіксував підозрілі операції, які мають ознаки вчинення злочину, та банк скористався правом, визначеним договором - зупинив операції за рахунком позивача на 180 днів. Для розблокування картки, потрібно було надати квитанції по платежах, які були надані позивачем ще 16 квітня 2025 року.
Окрім того, позивач звертався до відповідача з претензією від 22 квітня 2025 року з вимогами: розблокувати кошти останнього та надати письмову відповідь із зазначенням підстав блокування, яку відповідачем було проігноровано.
Зауважує, що 29 жовтня 2025 року з метою встановлення інформації про зареєстровані заяви або повідомлення про кримінальні правопорушення, подані до органів Національної поліції у Дніпропетровській області за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 Кримінального кодексу України (шахрайство), у період з 03 квітня 2025 року по 29 жовтня 2025 року, представником позивача було направлено адвокатський запит до ГУНП у Дніпропетровській області.
Звертає увагу, що згідно відповіді ГУНП у Дніпропетровській області від 03 листопада 2025 року № 3429272025, зазначено, що за даними ІП «Кримінальне провадження» системи «ІПНП», станом на 03 листопада 2025 року відомостей про зареєстровані заяви та кримінальні правопорушення за ст.190 КК України у період часу з 03 квітня 2025 року по теперішній час відносно ОСОБА_1 зареєстрованих підрозділами ГУНП в Дніпропетровській області на обліках не встановлено.
Однак, відповідач припинив обслуговування позивача, блокувавши операції по його рахункам і обмеживши його таким чином у користуванні власними грошовими коштами на строк понад 30 робочих днів (більше, ніж передбачено ст.23 Закону № 361-ІХ), при цьому, також не звертався до Державної служби фінансового моніторингу.
Зазначає, що АТ «Акцент-Банк» заблокував весь залишок коштів на рахунку позивача у розмірі 63187,71 грн. на 221 день, без наведених підстав правомірності блокування, передбаченим умовами укладеного договору.
Вважає, що блокування його банківського рахунку порушує його законні права та інтереси, оскільки суперечить умовам договору.
Внаслідок неправомірного заблокування рахунку позивача були порушенні його права та життєві зв`язки, що завдало йому душевних страждань та незручностей, зокрема відповідач, заблокувавши рахунок позивача обмежив останнього у доступі до його грошових коштів та позбавив його можливості здійснити будь-які платіжні операції, які він мав намір ініціювати, а також відмовив позивачу у задоволенні його вимог про повернення йому суми вкладу та коштів в сумі 63 187,71 грн., що розміщені на поточних рахунках.
Вважає, що в даному випадку банк зобов`язаний сплатити йому (позивачу) пеню у розмірі 3%.
Зазначає, що позивач зазнав глибокого емоційного стресу, відчуття безпорадності, приниження та тривоги через неможливість забезпечити сім`ю продуктами харчування, засобами гігієни, сплатити за комунальні послуги. Тривале блокування власних коштів призвело до значного психологічного виснаження, втрати почуття стабільності, страху перед повторенням подібної ситуації. Позивач змушений був пояснювати близьким і знайомим обставини своєї фінансової неспроможності, що завдало йому додаткових моральних страждань та приниження гідності.
З урахуванням тривалості порушення, сімейного стану, характеру страждань та майнових наслідків, позивач оцінює розмір моральної шкоди у 200000 грн., що відповідає принципам розумності, справедливості та судовій практиці у справах аналогічної категорії.
У зв`язку з чим просить суд стягнути з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 418934,52 грн., 3% річних - 1147,76 грн., інфляційних нарахувань - 1719,67 грн., моральну шкоду - 200000 грн., що в загальному розмірі становить - 621801,95 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 березня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Акцент-Банк» - відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Литвиненко А.Є., подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням першої інстанції, вважає, що підставами для скасування оскаржуваного рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, що в сукупності дає достатньо підстав вважати його незаконним та необґрунтованим. 
Вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові, беручи за основу Витяг про результати службового розслідування, вважав, що суду не надано доказів, що підтверджують легітимність зарахувань на картки/рахунки клієнта по скарзі ОСОБА_5 , як це передбачено п.3.3.25.2 Умов та правил. Саме це, на думку суду і стало підставою для зупинення операцій та подальшої відмови від підтримання ділових відносин.
Зауважує, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, передбачені спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», проте здійснення обмежень відповідно до зазначеного Закону є чітко регламентованим за термінами та процедурою, що не дотримані банківською установою у застосуванні обмежень з розпорядження коштами позивача.
Звертає увагу суду, що положеннями частини 2 статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» чітко встановлено, що зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, якщо арешт накладено без встановлення такої суми або якщо інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження. 
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що відповідачем на адресу скаржника направлялися будь-які зауваження, або заперечення, щодо неналежності наданих ним документів для здійснення належної перевірки інформації, необхідної для розблокування його рахунку. 
Зауважує, що відповідач у цій справі у суді першої інстанції належним чином не обґрунтував правомірність блокування (обмеження використання) карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача, з чим погодився й суд першої інстанції, не надав доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку банку, дії клієнта, не довів порушення позивачем вимог законодавства, зокрема Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», за наслідками порушення яких було заблоковано його карткові рахунки, порушив строки зупинення фінансових операцій, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» без належного обґрунтування, а також й свої ж Умови та правила використання рахунку, які самостійно були додані відповідачем до відзиву на позовну заяву.
Вважає, що скаржником повністю доведено неправомірність дій відповідача, а також відсутність належних доказів на блокування рахунку останнього на 221 день зі сторони відповідача. Також відповідачем не надано суду доказів правомірності своїх дій з призупинення операцій за картковим рахункам позивача, а також доказів порушення умов використання електронного платіжного засобу, а суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо порушення умов та правил використання відкритого рахунку.
Щодо оскарження додаткового рішення зазначає, щоухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними і обґрунтованими, оскільки судом допущено неповне з`ясування фактичних обставин та не досліджено докази, які мають значення для правильного вирішення справи.
Звертає увагу, що відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Аналіз статей 270, 352, 356, ЦПК України не дає підстав для висновку про те, що процесуальним законом не передбачена можливість оскарження в одній апеляційній скарзі одночасно двох процесуальних документів: рішення суду і додаткового рішення суду, ухвалених судом першої інстанції в одній справі.
Вважає, що додаткове рішення хоч і є окремим процесуальним документом, проте в силу вимог п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України є невід`ємною складовою основного судового рішення та може бути оскаржене в одній апеляційній скарзі разом з основним судовим рішенням.
Зазначає, що виходячи з того, що окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, прийняті додатковим рішенням Індустріальним районним судом у місті Дніпрі від 12 березня 2026 року у справі №202/11101/25 та не є самостійною позовною вимогою, позивач вважає його таким, що також підлягає скасуванню.
У зв`язку з чим просила рішення Індустріального районного суду по справі №202/11101/25 від 09 березня 2026 року та додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 березня 2026 року - скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Стягнути з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 пеню - 418 934,52 грн., 3% річних - 1 147,76 грн., інфляційних нарахувань - 1 719,67 грн., моральну шкоду - 200 000 грн., що в загальному розмірі становить - 621 801,95 грн. та стягнути з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70000 грн. у суді першої та апеляційної інстанції та суму сплаченого судового збору.

Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» - адвокат Омельченко Є.В., скориставшись своїм правом, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що банком було зафіксовано можливе порушення діючого законодавства при проведенні операцій щодо поповнення картки фізичної особи - позивача, також надійшло інформаційне повідомлення від АТ «УніверсалБанк» (сервіс Монобанк) щодо ненадання послуг (запит від monitoring@monobank.com.ua, дата транзакції 03/04/2025 15:49:52, загальна сума 26000, тип несанкціонований платіж (ПСП) referens 67eeb8240ld14c6c4f0331b3 2025-04-03 16:32:37).
На підставі наявних відомостей, банком було прийнято рішення щодо розірвання відносин між сторонами, направлено вказане повідомлення на адресу позивача та запитано реквізити про перерахування коштів позивачу, однак реквізити своєчасно не надані.
Банком було зафіксовано підозрілі операції, які мають ознаки вчинення злочину. Банк, на виконання правил Міжнародних платіжних систем, скористався своїм правами, передбаченими умовами договору банківського обслуговування та встановив обмеження на видаткові операції по рахунку на період проведення розслідування і запросив у позивача інформацію щодо походження вказаних коштів.
Банк заперечує проти стягнення пені, однак у разі її стягнення, просить зменшити її до адекватного розміру, який за практикою ВС, не повинен перевищувати самої суми, щодо якої були вимоги.
Зауважує, що позивачем, при зверненні з позовом до матеріалів позовної заяви не додавалось копії договору правничої допомоги, хоча це був його обов`язок відповідно до ч.1 ст.83 ЦПК України.
Вказує, що у разі, якщо суд вирішить, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню (хоча відповідач з цим не погоджується із зазначених вище підстав), то відповідач заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Зазначає, що між сторонами було укладено договір банківського обслуговування, який складається з Анкети-Заяви про приєднання до умов надання банківських послуг в А-Банку (індивідуальна частина) та самих Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку (публічна частина). Відповідно до вказаного договору не передбачено нарахування пені за час проведення банком перевірки відносно можливих шахрайських дій у відповідності до п.3.3.25 УтП, яка проводиться у строк до 180 календарних днів.
Звертає увагу, що банк очікує понести витрати у розмірі 5000 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката. Дана сума передбачена п.4.2 Договору про надання правової допомоги, а саме - додатковий гонорар за ведення кожної конкретної судової справи клієнта виплачується адвокату у вигляді «Гонорару успіху». «Гонорар успіху» становить 5% (п`ять відсотків) від ціни позову, але не менше 3000 грн. та не більше 15000 грн., по справах немайнового характеру «Гонорар успіху» становить 5000 грн.
У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду від 09 березня 2026 року га додаткове рішення від 12 березня 2026 року по справі №202/11101/25 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Акцент-Банк» про захист прав споживачів в повному обсязі.

Представники позивача у судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Інші учасники в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 17 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент-Банк» з заявою про відкриття поточного рахунку. Рахунок було відкрито і до рахунку випущена платіжна картка № НОМЕР_1 .
Тобто, 17 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» укладено договір банківського обслуговування, публічною частиною якого є Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені за посиланням https://a-bank.com.ua/terms (далі - Умови та Правила), з якими ОСОБА_1 погодився, що підтвердив накладенням свого електронного підпису.
03 квітня 2025 року на картковий рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти, які в загальному розмірі становлять 41499 грн., п`ятьма зарахуваннями на карту, а саме:
- за квитанцією № d1b4d344-93b7-47bb-b6d3-c0bbd2a0c1da від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_3 - у розмірі 5000 грн.;
- за платіжною інструкцією № 475185065 від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_4 - у розмірі 4000 грн.;
- за квитанцією № 5РВТ-1ХА0-АК26-61С2 від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_5 - у розмірі 26000 грн.;
- за платіжною інструкцією № Р24А4139107480D7729 від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_6 - у розмірі 5611 грн.;
- за квитанцією № 7Е56-88ТС-9Р74-95Х3 від 03 квітня 2025 року, платник: ОСОБА_7 - у розмірі 888 грн.
03 квітня 2025 року ОСОБА_5 звернулась до АТ «Універсалбанк» (Monobank), яка у свою чергу повідомила АТ «Акцент-Банк» про шахрайські дії з боку ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_5 повідомила, що позивач вчинив шахрайські дії (несанкціонований платіж, надано шахрайське посилання для входу в застосунок ОЛХ після чого був сторонній вхід ОСОБА_1 ), що підтверджується відповідною заявкою от другого банку (референс) до АТ «Акцент-Банку».
04 квітня 2025 року дії по картці ОСОБА_1 обмежені до надання додаткової інформації.
З наданих позивачем скріншотів листування у чаті підтримки АТ «Акцент Банк» судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до служби підтримки банку через чат з запитом щодо повідомлення причин блокування рахунку. Банком надано відповідь у чаті, що проводиться перевірка рахунку, термін очікування до п`яти днів, який може бути продовжено. Через деякий час ОСОБА_1 знов звернувся до служби підтримки банку та отримав відповідь, що в банк надійшла інформація про не підтвердження операції по його картці, проводиться службове розслідування. У листуванні з ОСОБА_1 банк послався на «сайт банку - умови та правила - 2.1. Карти - 2.1.3 Права та обов`язки - 3.3.18».
15 квітня 2025 року ОСОБА_1 повідомив службу підтримки банку, що хоче розірвати договір, закрити рахунок, а кошти отримати готівкою у відділенні.
Банком було проведено службове розслідування та виявлено можливе проведення несанкціонованого платежу, надійшло повідомлення від Монобанку про скаргу платника на отримувача несанкціонованого платежу, проведено комунікацію з клієнтом. Вирішено витребувати від клієнта ордер угоди (ордер на продаж криптовалюти) 03 квітня 2025 року 15:49 26000 грн; опис чату (скріншоти листування, включаючи файли (квитанції, п/п), дані гаманця відправника (статистика, де буде видно загальну кількість угод за 30 днів) - дані гаманця одержувача (статистика, де буде видно загальну кількість угод за 30 днів)». Належних документів не надано. Отримано відмову у поверненні платежу та відмову у наданні документів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того що, позивач ОСОБА_1 не довів порушення його прав та інтересів з боку АТ «Акцент-Банк», як і неправомірність дій з боку банку. 
Суд першої інстанції виснував, що видаткові операції за рахунком клієнта ОСОБА_1 були зупинені не на підставі Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а у зв`язку з заявкою на ГЛШ Клієнта іншого Банку ( ОСОБА_5 ) про вчинення шахрайських дій відносно неї з боку ОСОБА_1 , що прямо передбачено у п. 3.3.25.1 Умов та правил, які є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування. При цьому, позивачем було допущено порушення умов договору про надання банківських послуг (комплаєнс), а саме не надано банку документів, що підтверджують легітимність зарахувань на картки/рахунки клієнта по скарзі ОСОБА_5 , як це передбачено п. 3.3.25.2 Умов та правил.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.
Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Пунктом 56 частини 1 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.
Пунктом 3 частини 21 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент має право зупинити або припинити право користувача на використання електронного платіжного засобу у разі порушення користувачем умов його використання, визначених договором та/або законодавством. Зупинення або припинення права користувача на використання електронного платіжного засобу не припиняє зобов`язань користувача і емітента, що виникли до зупинення або припинення зазначеного права.
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єктами первинного фінансового моніторингу є в тому числі банки.
28 квітня 2020 року набув чинності Закон №361-IX, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень якого статтю 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка регулювала обов`язок щодо ідентифікації клієнтів, виключено.
Відповідно до частини шостої статті 11 Закону №361-IX суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта, зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати посилені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є високим (частина перша статті 12 Закону № 361-IX).
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу ІІ «Критеріїв ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 08 липня 2017 року №584 (далі - Критерії) суб`єкт самостійно визначає та відображає у внутрішніх документах з питань фінансового моніторингу метод та порядок оцінки ризику з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. Суб`єкт періодично переглядає власні критерії ризику, а також заходи з управління ризиками з метою їх актуалізації та врахування змін, які відбулися в діяльності самого суб`єкта та в законодавстві у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
У пункті 1 розділу VІ Критеріїв передбачено, що критерії ризику для фінансових операцій, які можуть мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, визначені у додатку 2 до цих Критеріїв. Суб`єкт самостійно може визначати додаткові критерії ризику для фінансових операцій з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. У разі виявлення суб`єктом фінансової операції, яка може мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, суб`єкт вживає всіх необхідних заходів для з`ясування, чи підлягає така фінансова операція внутрішньому фінансовому моніторингу. Суб`єкт самостійно визначає, які критерії ризику (крім критеріїв, передбачених Законом, нормативно-правовими актами відповідного суб`єкта державного фінансового моніторингу) використовуються ним під час встановлення ділових (договірних) відносин, а які - у процесі подальшого обслуговування клієнтів з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта.
У пункті 2 додатку №2 Критеріїв передбачено, що критерії ризику для фінансових операцій, які можуть мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення для суб`єктів, крім банків, при наданні клієнту будь-яких послуг, зокрема, у випадках очевидної невідповідності вхідних/вихідних платежів дійсному призначенню платежу.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей (частина перша статті 15 Закону № 361-IX).
Отже, норма статті 15 Закону №361-IX надає банкам право відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, зокрема шляхом розірвання договорів.

Верховний Суд у постановах від 21 листопада 2022 року в справі №757/35987/20-ц, від 09 жовтня 2019 року в справі №761/28762/18 виснував, що за відсутності обставин, які б свідчили про те, що банком під час встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику було дотримано процедури, встановлені законодавством та/або внутрішніми документами банку, що підтверджується відповідними доказами, розірвання договорів є неправомірним.
Право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договорів з вказаних підстав не може бути необмеженим, у зв`язку із чим необхідним є дослідження підстав та обґрунтованості встановлення клієнту відповідної категорії ризику, виходячи з обставин кожної конкретної справи (див. постанови Верховного Суду від 20 грудня 2023 року в справі № 757/34905/22-ц, від 30 жовтня 2023 року в справі № 522/14008/21, від 28 грудня 2022 року в справі № 757/57487/20 та інші).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Встановлено, 17 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» укладено договір банківського обслуговування, публічною частиною якого є Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені за посиланням https://a-bank.com.ua/terms (далі - Умови та Правила), з якими ОСОБА_1 погодився, що підтвердив накладенням свого електронного підпису.

Сторонами не заперечується факт існування договірних відносин, які регулюються Законом та договором, зокрема Умовами та Правилами надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які підписані сторонами.

Відповідно до п.п. 3.3.14., 3.3.15 Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», банк має право на час встановлення правомірності переказу зупиняти зарахування коштів на рахунок клієнта у разі надходження від банку-ініціатора повідомлення про неналежний переказ коштів. Для встановлення правомірності переказу банк, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу, держателем, платником, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право зупинити завершення переказу до дня завершення перевірки правомірності переказу, але не більше ніж на 180 календарних днів. 
У п. 3.3.16. зазначено, що у разі якщо в результаті проведеного банком моніторингу буде виявлено, що клієнтом була вчинена нетипова або сумнівна (в тому числі шахрайська) операція із зарахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, або емітентом картки відправника заявлена операція до Міжнародної платіжної системи як сумнівна (шахрайська) операція, то клієнт доручає банку обліковувати кошти в розмірі нетипової/сумнівної операції на поточному рахунку клієнта без можливості здійснення видаткових операцій виключно в межах суми нетипової/сумнівної операції до моменту завершення процедури оскарження операції емітентом картки відправника.
Відповідно до п. 3.3.25. Загальної частини Умов та правил надання банківських послуг (в редакції станом на 01.04.2025), які є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування, розташованих на офіційному сайті АТ «А-Банк» у мережі Інтернет (прямий перехід за посиланням: https://a-bank.com.ua/terms/archive-documents), банк, при наявності мотивованої підозри, щодо спроби/наявності шахрайських дій (у т.ч., але не виключно, з боку клієнта банку по відношенню до інших клієнтів), має право на виконання наступного: 3.3.25.1. Провести: Опрацювання скарги (при наявності) - банк зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта у випадку наявності інформації, що свідчить про можливість шахрайських дій, щодо заволодіння/спроби заволодіння грошовими коштами клієнта. Такою інформацією може бути лист або заявка на ГЛШ Клієнта іншого Банку/Клієнта Банку про вчинення шахрайських дій та/або реєстрація в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань справи про шахрайські дії відносно клієнта. Зупинення операцій відбувається в день отримання банком такої інформації шляхом блокування картки при наявності доступного залишку строком до 180 днів; Перевірку та аналіз оборотів Департаментом управління операційним ризиком; отримання документів і пояснень, необхідних для здійснення заходів належної перевірки (якщо клієнт контактний); надання експертного висновку по клієнту.
У п. 3.3.25.2 Умов та правил сторони погодили, що одним із етапів проведення перевірки банком є запит та аналіз документів, що підтверджують легітимність зарахувань на картки/рахунки клієнта по скаргам або за період перевірки (дублювання повідомлення на фінансову електронну пошту (при наявності) про необхідність подачі запитуваних документів у чат онлайн).
Також, при наявності в банку мотивованої підозри, щодо спроби/ наявності шахрайських дій з боку клієнта банку по відношенню до інших Клієнтів, перевірка сумнівних операцій, що випали на перевірку в ході спрацювання алертів операційного ризику та після виконання дій, описаних в пункті 3.3.25.2. цих Правил, Банк може прийняти рішення про завершення ділових відносин та відповідно до визначеного ступеня ризикованості клієнта запропонувати забрати залишки: 1) у відділенні банку, з обов`язковим закриттям рахунків; 2) через віддалене зняття обмеження на строк до 2 (двох) годин для переказу суми залишку через додаток АБанк24; 3) переказ банком залишку на рахунок клієнта у іншому банку(п. 3.3.25.4).
Банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунками клієнта в разі виникнення мотивованих підозр у використанні банку для проведення незаконних операцій (п.3.3.5).
Наведені пункти Умов та Правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» не оскаржувались та недійсними не визнавались. Дані пункти не суперечать вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи».
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами спору, що АТ «Акцент-Банк» скориставшись правом, наданим п.150 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, п.3.3.25. Загальної частини Умов та правил надання банківських послуг (передбачено строк зупинення - 180 днів), 04 квітня 2025 року зупинив видаткові операції за рахунком клієнта ОСОБА_1 за зверненням іншого банку - АТ «УніверсалБанк».
Позивачу, як споживачу банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», за ініціативою останнього було заблоковано рахунок у зв`язку із виниклою підозрою шахрайства в електронних операціях. 
Для зняття вказаних обмежень банком було запропоновано надати інформацію про підтвердження походження коштів або повернути грошові кошти відправнику. 
ОСОБА_1 зазначив, що вказані кошти отримані ним законно в результаті продажу крипто валюти, що підтверджується відповідними документами.
10 листопада 2025 року за результатами службового розслідування АТ «Акцент-Банк» було прийнято рішення про розірвання відносин з клієнтом ( ОСОБА_1 ) та розблоковано рахунок позивача, на якому у період з 03 квітня 2025 року по 10 листопада 2025 року перебували грошові кошти у розмірі 63187,71 грн.
Таким чином, відповідачем було перевищено передбачений договором строк зупинення операцій за рахунком позивача до остаточного вирішення питання за результатами перевірки на 41 день (221 день (загальний строк блокування) - 180 днів (строк, що передбачено договірними відносинами = 41 день).

Під час розгляду справи АТ «Акцент-Банк» не надало суду доказів правомірності своїх дій з призупинення операцій за картковими рахунками позивача, що перевищують 180 днів, як передбачено укладеною між сторонами угодою.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував і прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти та індекс інфляції, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів.
Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, за неналежне виконання своїх зобов`язань (блокування рахунку на строк 41 день з 01 жовтня 2025 року по 10 листопада 2025 року є незаконним, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. 

Розрахунок пені проводиться за формулою:
63187,71 х 3 х 41/100 = 77720,88 грн.

Розрахунок трьох відсотків річних проводиться за формулою:
63187,71 х 3 х 41/365/100 = 212,93 грн.

Щодо втрат від інфляції, то індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

 
Місяць року за період розрахунку | Індекс інфляції, %
жовтень місяць 2025 | 100.9

Результати розрахунку
 
Період розрахунку | Сума боргу, грн. | Сума боргу з інфляцією, грн. | Інфляційне збільшення боргу, грн.
жовтень 2025 - жовтень 2025 | 63187.00 | 63755.68 | 568.68

Отже, за незаконне блокування банком рахунку позивача на 41 день (у період з 01 жовтня 2025 року по 10 листопада 2025 року), що перевищує передбачений договірними відносинами строк (180 днів), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 77720,88 грн., три відсотки річних у розмірі 212,93 грн. та інфляційні втрати - 568,68 грн., а всього - 78502,49 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Слід зазначити, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують спричинення йому моральних страждань зазначених в позові, якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями останнього та вказаними позивачем наслідками.
Крім того, позивачем зазначено, що спричинену моральну шкоду він оцінює в 200000 грн., однак не зазначено та не доведено, з чого він виходив, оцінивши свої моральні страждання саме на таку суму.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є недоведеними і задоволенню не підялгають.

Щодо витрат на правову допомогу колегія виходить з наступного.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 50000 грн. та у суді апеляційної інстанції 20000 грн.
Представник відповідача адвокат Омельченко Є.В. заявив про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у загальному розмірі 50000 грн. надані наступні документи: ордер від 11.11.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Литвиненко А.Є., договір про надання правничої допомоги від 22.10.2025 року, додаткова угода від 07.03.2026 року до договору про надання правничої допомоги від 22.10.2025 року, детальний опис (наданих послуг) виконаних адвокатом, акт приймання-передачі послуг від 07.03.2026 року до Договору про надання правничої допомоги від 22.10.2025 року, розрахунок правової (правничої) допомоги від 07.03.2026 року.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції надані наступні документи: ордер від 23.03.2026 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Литвиненко А.Є.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надані апеляційному суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у суді апеляційної інстанції для визначення розміру витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, тому у їх стягненні слід відмовити.

Відповідачем на підтвердження витрат на правничу допомогу суду надані наступні документи: договір №2812-1/2023 про надання правової допомоги від 28.12.2023, додаткова угода №2 до Договору про надання правової допомоги від 28.12.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Омельченка Є.В.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід зазначити, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною, навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 20000 грн., що, на переконання колегії суддів, відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та додаткового рішення суду з ухваленням нового рішення часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 77720,88 грн., трьох відсотків річних у розмірі 212,93 грн. та інфляційних втрат - 568,68 грн., а всього - 78502,49 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 20 000 грн.

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір 627,78 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 753,32 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Литвиненко Анни Євгенівни на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 березня 2026 року та на додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 березня 2026 року - задовольнити.
Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 березня 2026 року та додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 березня 2026 - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ: 14360080) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню у розмірі 77720,88 грн., три відсотки річних у розмірі 212,93 грн. та інфляційні втрати - 568,68 грн., а всього - 78502 (сімдесят вісім тисяч п`ятсот дві) грн. 49 коп. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ: 14360080) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень) у суді першої інстанції.
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ: 14360080) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 627,78 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 753,32 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а разом 1381 (одна тисяча триста вісімдесят одна) грн. 10 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:          

Повний текст постанови складено 29.07.2026 року.

Головуючий суддя О.В.Агєєв