Справа № 161/620/26  Провадження №11-кп/802/452/26 | Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
| Доповідач:                 ОСОБА_2

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2026 року         місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді – ОСОБА_2 ,
суддів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря – ОСОБА_5 ,
прокурора – ОСОБА_6 ,
захисника – ОСОБА_7 ,
законного представника – ОСОБА_8 ,
особи, стосовно якої передбачається 
застосування примусових заходів
медичного характеру – ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2026 року щодо  ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно  ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель, Ковельського району, Волинської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого, перебуваючи у стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2026 року задоволено клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 , визнано доведеним, що ОСОБА_9 перебуваючи у стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України та застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржену ухвалу та застосувати до ОСОБА_9 більш м`який вид примусових заходів. Посилається на те, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння, ОСОБА_9 не становить загрози для суспільства. 
Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційної скарги, ОСОБА_9 , його захисника та законного представника, які підтримували апеляційну скаргу та просили змінити ухвалу та застосувати до ОСОБА_9 більш м`який вид примусових заходів, прокурора, який заперечував апеляційну скаргу і просив рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст.370 КПК України рішення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Апеляційний суд вважає, що ухвала, яка оскаржується, відповідає цим вимогам закону.
Згідно положень ст.503 КПК України підставами застосування судом примусових заходів медичного характеру є: 1) наявність суспільно небезпечного діяння передбаченого КК України; 2) доведеність вчинення цього діяння конкретною особою; 3) встановлення того факту, що особа в момент вчинення суспільно небезпечного діяння була в стані неосудності, чи захворіла після цього на психічну хворобу, яка виключає застосування до неї кримінального покарання; 4) визнання цієї особи небезпечною для суспільства в силу її хворобливого стану, характеру вчинення нею діяння і взагалі її поведінки. Відсутність хоча б однієї з цих підстав не дає суду права застосувати вказані заходи. 
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 в стані неосудності суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України, за обставин викладених в ухвалі, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам та підтверджуються наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом першої інстанції доказами.
Судом обґрунтовано покладені в основу рішення досліджені в порядку ст.94 КПК України докази, які об`єктивно узгоджуються між собою, доповнюють один одного і не мають суперечностей, прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 статті 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).
Відповідно до вимог ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, або ж, не застосовувати їх та передати психічно хворого на піклування родичам.
Як зазначає Касаційний кримінальний Суд у складі Верховного суду у постанові №243/4632/17 (провадження № 51-5807км18) від 30 травня 2019 року, метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст.92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст.94 КК України критерії в їх сукупності.
Так, висновком судово-психіатричного експерта № 321 від 21.11.2025, ОСОБА_9 в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій і на даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі безперервної параноїдальної шизофренії з емоційно-вольовим зниженням (F20.0) внаслідок чого не міг і не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними і в даний час потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення до спеціального лікувального закладу.
Визнавши доведеним, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до нього примусових заходів медичного характеру.
Обставин, які вказували б, що на час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_9 видужав чи його стан покращився, встановлено не було.
Враховуючи обставини та характер вчиненого ОСОБА_9 суспільно небезпечно діяння, а саме замаху на підпал будівлі, в якій знаходились люди, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом.
На погляд апеляційного суду суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази та правомірно застосував щодо ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру.
Доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні достатні дані, які свідчили би про те, що ОСОБА_9 , як на час постановлення оскаржуваної ухвали, так і на час апеляційного розгляду перестав бути суспільно небезпечним чи є підстави для застосування іншого виду заходів медичного характеру, про які просить апелянт.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.
Підстав для зміни оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376,404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд, 
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника – залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2026 року щодо  ОСОБА_9 – без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: