ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
06.08.2026 | Справа № 910/4372/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидової М.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПІВЛІ КОМ» 
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 910/4372/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БГМ-АГРО" (04107, вул. Печенізька, буд.8, м. Київ, код 41763426)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКУПІВЛІ КОМ" (03039, вул. Ізюмська,буд. 5 Б, м. Київ, код 43702365)
про визнання недійсною специфікації до договору поставки
Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/4372/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПІВЛІ КОМ» про визнання недійсною специфікації до договору поставки.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2026 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» відмовлено повністю, судові витрати у справі покладено на позивача.
Повний текст рішення складено та підписано 22.07.2026.
23.07.2026 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПІВЛІ КОМ» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просить винести додаткове рішення у справі №910/4372/26 щодо стягнення з позивача компенсації витрат на професійну правничу допомогу в сумі 60 000,00 грн.
27.07.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. У поданих запереченнях ТОВ «БГМ-АГРО» просить відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ЗАКУПІВЛІ КОМ» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на недотримання відповідачем вимог частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України щодо заявлення наміру подати докази понесених витрат, відсутність належних доказів їх фактичного понесення, складання акту приймання-передачі послуг після ухвалення рішення у справі, необґрунтованість віднесення до складу судових витрат окремих послуг, зокрема гонорару успіху та витрат, пов`язаних із підготовкою клопотання про забезпечення судових витрат, а також неспівмірність заявленої до відшкодування суми складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та часу, витраченого на їх виконання.
Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. 
Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі необхідності - без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПІВЛІ КОМ» про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке.
Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2026 у справі № 910/4372/26, судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПІВЛІ КОМ» під час розгляду даної справи, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.
У поданій заяві про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/4372/26 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПІВЛІ КОМ» просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» витрати на правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.
Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, законодавець пов`язує можливість подання доказів судових витрат після ухвалення рішення не з самим фактом їх наступного подання, а з обов`язковою попередньою процесуальною дією - прямою заявою сторони, зробленою до закінчення судових дебатів, про намір подати такі докази пізніше.
Судом встановлено, що під час розгляду справи та, відповідно, до закінчення судових дебатів у справі відповідач двічі звертався до суду із заявами про забезпечення можливих майбутніх судових витрат на професійну правничу допомогу, в яких наводив відповідний розрахунок очікуваного розміру таких витрат та долучив документи у підтвердження розміру таких витрат.
Так, у заяві, викладеній у томі справи 2 на аркушах справи 48 (зворотна сторона) - 49, відповідач зазначив про очікуваний розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 70 000,00 грн, навів відповідний розрахунок таких витрат та долучив договір про надання правничої допомоги № 24/04-2023 від 24.04.2023 та додаток № 1 до нього (прайс на послуги) (том справи 2, а.с. 61-63).
Крім того, судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву відповідач також заявляв вимогу про покладення на позивача усіх судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом даної справи. До складу судових витрат відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу входять і витрати на професійну правничу допомогу.
Оцінюючи вказані процесуальні дії відповідача в сукупності, суд враховує, що метою встановленого частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України правила є не запровадження надмірного формалізму щодо форми та способу повідомлення іншої сторони і суду про намір заявити вимогу про компенсацію судових витрат, а забезпечення того, щоб інша сторона та суд були обізнані про те, що учасник справи понесе такі витрати та має намір заявити вимогу про їх компенсацію за результатами розгляду справи.
Суд не повинен надавати перевагу суто формальним підставам для відмови у розгляді доказів судових витрат, якщо зі змісту процесуальних дій сторони та матеріалів справи вбачається, що інша сторона та суд завчасно, до закінчення судових дебатів, були поінформовані про понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та про намір відповідача заявити вимогу про їх компенсацію.
За таких обставин суд доходить висновку про те , що подані відповідачем до закінчення судових дебатів заяви про забезпечення судових витрат з наведеним розрахунком очікуваного їх розміру та доданими підтверджуючими документами (том 2, а.с. 48 (зворот) - 49, 61-63), а також викладена у відзиві на позов вимога про покладення на позивача судових витрат, за своєю правовою суттю та метою комплексно є достатніми для визнання виконаною вимоги частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку сторони зробити до закінчення судових дебатів заяву про намір подати докази понесених судових витрат після ухвалення рішення суду.
З огляду на викладене доводи позивача про недотримання відповідачем вимог частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд відхиляє як необґрунтовані.
Щодо доводів позивача про відсутність доказів виникнення обов`язку зі сплати 60 000,00 грн та складення акту приймання-передачі після ухвалення рішення суду, суд зазначає, відповідно до частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Отже, чинне процесуальне законодавство прямо допускає компенсацію витрат на професійну правничу допомогу незалежно від факту їх попередньої фактичної оплати, а сам лише факт складення акту приймання-передачі наданих послуг після ухвалення рішення суду не спростовує ані факту надання правничої допомоги протягом розгляду справи, ані обов`язку клієнта здійснити оплату таких послуг згідно з умовами договору.
Судом встановлено, що умовами пункту 5.3 договору про надання правничої допомоги № 24/04-2023 від 24.04.2023 передбачено, що підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних послуг є підставою для виникнення грошового зобов`язання клієнта здійснити оплату таких послуг протягом визначеного договором строку. Зазначені умови договору позивачем не спростовані.
Судом досліджено Акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 23.07.2026 до договору про надання правничої допомоги № 24/04-2023 від 24.04.2023, за змістом якого відповідачу протягом розгляду справи № 910/4372/26 надано, зокрема, такі послуги: аналіз документів, судової практики та підготовка правової позиції щодо способу захисту у господарському спорі; складання та подання процесуальних документів по суті справи, зокрема, відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень третьої особи; складання і подання заяв, клопотань та інших документів процесуального характеру, у тому числі щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та додаткових пояснень; підготовка та подання процесуальних документів на виконання ухвали суду про витребування доказів; представництво інтересів клієнта у п`яти судових засіданнях Господарського суду міста Києва (26.05.2026, 02.06.2026, 25.06.2026, 30.06.2026 та 21.07.2026); досягнення позитивного результату у справі, за що відповідно до договору нараховано додаткову винагороду адвоката (гонорар успіху). Із зазначеного акту вбачається вартість кожного виду наданих послуг та загальна сума нарахованої винагороди у розмірі 60 000,00 грн, з яких 10 000,00 грн становить погоджений сторонами гонорар успіху, а решта суми вартість погодинної роботи адвоката та вартість підготовки окремих процесуальних документів.
Суд враховує, що вказаний акт кореспондується з матеріалами справи, а саме: з поданим відзивом на позов, заявами про забезпечення судових витрат, протоколами судових засідань, якими підтверджується участь представника відповідача у розгляді справи. Таким чином, обсяг та зміст наданих послуг, зазначений в акті, знайшов своє підтвердження матеріалами справи, а тому доводи позивача про недоведеність обсягу фактично наданої правничої допомоги суд відхиляє.
Щодо доводів позивача стосовно недопустимості компенсації гонорару успіху суд зазначає таке.
Правомірність стягнення судових витрат у вигляді «гонорару успіху» підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, відповідно до якої домовленість між адвокатом та клієнтом щодо сплати «гонорару успіху» є складовою правничої допомоги та може бути врахована судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат за умови підтвердження фактичного надання правничої допомоги та співмірності відповідних витрат.
Відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги та Додатку № 1 до нього, за досягнення позитивного результату у справі (ухвалення рішення суду на користь Клієнта) адвокату належить додаткова винагорода (гонорар успіху) у розмірі 10 000 грн. Зазначена сума включена до Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги як складова вартості фактично наданих правничих послуг.
Відсутність на момент розгляду заяви доказів фактичної оплати заявлених витрат на професійну правничу допомогу, у тому числі гонорару успіху, не виключає можливості їх розподілу, оскільки відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України та частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розподілу підлягають як витрати, які сторона вже сплатила, так і витрати, які вона лише має сплатити відповідно до умов договору про надання правничої допомоги. Право сторони на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу не пов`язано з фактом їх попередньої оплати, а виходить з того, що таке грошове зобов`язання виникло та підлягає виконанню згідно з умовами договору.
При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (заява № 31107/96) та підтриману Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 з посиланням на рішення ЄСПЛ від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (заява № 35839/97), згідно з якою наявність угоди про гонорар успіху сама собою підтверджує виникнення грошового зобов`язання клієнта, однак остаточний розмір такого гонорару, що підлягає компенсації за рахунок іншої сторони спору, оцінюється судом виходячи з критеріїв реальності, необхідності та розумності понесених витрат.
Враховуючи, що адвокатом фактично надано відповідачу правничу допомогу, обсяг та зміст якої підтверджується Актом приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 23.07.2026, а гонорар успіху у розмірі 10 000,00 грн становить лише частину загальної суми заявлених витрат та безпосередньо пов`язаний з досягнутим у справі результатом - повною відмовою у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що включення гонорару успіху до складу витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації за рахунок позивача, є обґрунтованими.
Щодо доводів позивача про неспівмірність заявленого розміру витрат суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності заявленого розміру витрат, а посилання позивача на кількість поданих процесуальних документів та судових засідань самі по собі не свідчать про неспівмірність витрат без урахування фактичного обсягу роботи, виконаної адвокатом у справі, підтвердженого наданим детальним описом наданих послуг.
За таких обставин суд доходить висновку про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПІВЛІ КОМ» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою, підтвердженою належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -
ВИРІШИВ:
1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» (04107, м. Київ, вул. Печенізька, 8; код 41763426) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПІВЛІ КОМ» (03039, м. Київ, вул. Ізюмська, буд. 5-Б; код 43702365) 60 000 (шістдесят тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
З текстом додаткового рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.
Додаткове рішення складено та підписано 06.08.2026.

Суддя Марія ДЕМИДОВА