Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

Справа № 695/1202/26 
номер провадження 2/695/1828/26

20 серпня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі 
судді Апанасенко К.І., 
за участю секретаря судового засідання Козлова Б.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю ФК «Кредит-Капітал» звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 702,5 грн. 
Позов мотивує тим, що 21.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту №104099810. Відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконала, не повернула кредитні кошти та проценти за користування кредитом. Позивач стверджує, що на підставі укладеного з первісним кредитором договору факторингу він набув права вимоги до відповідача за вказаним правочином. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Кредит-Капітал» суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.04.2026 відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Ухвалою суду від 03.07.2026 суд залишав позовну заяву без руху, оскільки після відкриття провадження у справі було встановлено відсутність розрахунку боргу відповідача.
Ухвалою суду від 23.07.2026 продовжено розгляд справи у зв`язку з наданням розрахунку боргу відповідача, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 20.08.2026.
У судове засідання представник позивача не з`явився, але в позові просив здійснювати розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
У судові засідання 21.05.2026, 22.06.2026 та 20.08.2026 відповідач не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв від нього на адресу суду не надходило, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до положень статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справу, про що вказано в позовній заяві, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи.
Згідно з ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.
21.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_2 в електронній формі укладено договір про надання споживчого кредиту №104099810, за яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит на споживчі (особисті) потреби в сумі 19000 грн, строком на 105 днів з 21.01.2024 по 05.05.2024 (п. 1.2-1.3.2 договору).
Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 4845.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.
Згідно п 1.5.3 договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 39330.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2.30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Відповідно до пункту 2.1. договору кредит надається позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 2.3.1 договору позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що Позичальнику доступна така можливість відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3 Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, в розмірі, що визначається змістом додатку/додаткової угоди, що підписується Позичальником у зв`язку з пролонгацією та певну частку заборгованості за Договором (якщо передбачено додатком/додатковою угодою). Комісія за управління та обслуговування кредиту нараховується в момент підписання додатку/додаткової угоди. Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту.
Умовами додатку/додаткової угоди, що підписується сторонами у зв`язку з пролонгацією, можуть передбачатись інші (індивідуальні) умови пролонгації не передбачені цим пунктом. Якщо Позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію), проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору, якщо інше не буде встановлено додатком/додатковою угодою, що підписується у зв`язку з пролонгацією. 
Згідно з п. 2.3.2 договору після вибору доступних умов пролонгації або поновлення пільгового періоду, Позичальник має направити Кредитодавцю електронне звернення/повідомлення із зазначеною датою із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається Кредитодавцем Позичальнику в SMS-повідомленні, а також підписати додаток/додаткову угоду до Договору, що містить оновлений графік платежів та здійснити платіж обумовлений цим п.2.3 Договору та визначений додатком/додатковою угодою. Після здійснення Позичальником зазначеного платежу(ів), умови кредитного договору, що стосуються строку кредитування, зокрема тривалість пільгового періоду, дата завершення пільгового періоду, дата остаточного погашення, строк кредитування змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата остаточного погашення заборгованості разом з актуальними даними щодо заборгованості відображаються в додатку/додатковій угоді, що підписується сторонами у зв`язку з пролонгацією та містить оновлений графік платежів, який, якщо це не суперечить чинному законодавству, за формою та змістом може (не обов`язково) відрізнятись від додатку №1. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1-3 та додатковою угодою/додатком, що підписується сторонами у зв`язку з пролонгацію, застосовуються умови визначені такою додатковою угодою/додатком. Виконання Позичальником лише частини дій передбачених цим пунктом, у т.ч. не здійснення платежу та/або не підписання додатку/додаткової угоди, не призводить до пролонгації. Якщо інше не буде встановлено окремим додатком/додатковою угодою, що укладається у зв`язку з пролонгацією, то у випадку, якщо Позичальник протягом поточного періоду вчинить необхідні дії для поновлення пільгового періоду, такі дії зупиняють перебіг поточного періоду до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду, після чого поточний період продовжується на кількість днів, що залишалась до його спливу на момент пролонгації. Якщо Позичальник вчиняє необхідні для пролонгації дії після настання дати остаточного погашення заборгованості, такі дії зупиняють перебіг періоду прострочення до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду. В такому разі, новою датою остаточного погашення є останній день строку на який Позичальником поновлено пільговий період. Ініціювання Позичальником продовження та/або поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування відбувається без змін умов цього договору в бік погіршення для Позичальника.
Відповідно 2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п.1.4 Договору. Завершення пільгового періоду не призводить до порушення строків (прострочення) виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати інших платежів. Закінчення поточного періоду призводить до порушення та прострочення виконання грошових зобов`язань Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п.3.2.5, 3.2.6 Договору.
Згідно із пунктом 3.3.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.5. та п. 2.4. цього договору.
Відповідно до п. 1.5.1 договору передбачена комісія за надання кредиту: 1900 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати суму кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту.
ОСОБА_1 підписав заяву на отримання кредиту №104099810 (вона є Додатком 2 до договору), в якій також визначені загальні умови кредитування та вказано платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , випущену АТ "Приватбанк", на яку мають перераховуватися кредитні кошти.
Листом АТ КБ «Приватбанк» від 21.04.2026 №20.1.0.0.0/7-260415/84614-БТ підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 21.01.2024 було здійснено переказ коштів у сумі 19 000 грн.
Враховуючи встановлені вище обставини в їхній сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позикодавець виконав свої зобов`язання з перерахування коштів позичальнику – відповідачу. 
У подальшому, 28.05.2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог №108-МЛ/Т, відповідно до умов якого та у відповідності до ст.512 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №104099810 від 21.01.2024 року.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №108-МЛ/Т від 28.05.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 61 702,5 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 17 100 грн; заборгованість за відсотками 42 702,5 грн.; заборгованість за комісією – 1900 грн.
Згідно платіжної інструкції № 2259 від 28.05.2024 року ТОВ ФК «Кредит Капітал» провело оплату ТОВ «Мілоан» за договором факторингу №108-МЛ/Т від 28.05.2024. 
За твердженням позивача, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість.
Твердження позивача щодо невиконання повною мірою позичальником ОСОБА_1 зобов`язань та виникнення заборгованості за договором споживчого кредиту №104099810 від 21.01.2024 року не спростовані належними та допустимими доказами. Відповідач сплатив 05.02.2024 заборгованість у розмірі 1900 грн, отже стягненню з відповідача заборгованість по тілу кредиту підлягає 17 100 грн.
При вирішенні спору суд керується принципом змагальності, згідно з яким учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Також кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України).
Зважаючи на надані позивачем докази перерахування коштів відповідачу за кредитним договором і відсутність доказів повного погашення відповідної заборгованості, суд дійшов висновку про порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором – не повернення виданих йому кредитних коштів на суму 17 100 грн.
Вирішуючи правовий спір між сторонами, що виник, суд керується такими нормами права.
Положеннями статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 12 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронна ідентифікація – це процес використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або уповноваженого представника юридичної особи (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Суд установив, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №104099810 від 21.01.2024 року, укладеним згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст. 512, 514, 1077 ЦК України право вимоги до ОСОБА_1 за цим договором перейшло до позивача на підставі договору факторингу № 108-МЛ/Т від 28.05.2024.
Щодо розміру права вимоги позивача суд установив наступне.
Відповідач не повернув позикодавцю кредитні кошти в сумі 17100 грн, як свідчить розрахунок ТОВ "Мілоан", а також не повністю сплатив проценти за користування кредитом. 
Розрахунок процентів, проведений позикодавцем за період з 21.01.2024 до 20.05.2024, передбачає їхній розмір 42702,5 грн і здійснений із розрахунку ставок, передбачених у договорі. 
Проте це суперечить умовам п. 1.3.2 договору, оскільки враховуючи строк кредитування 105 днів, нарахування процентів мало здійснюватися до 05.05.2024, а також за іншими ставками. Зокрема, матеріали справи не містять доказів виконання сторонами умов пролонгації договору, визначених у п. 2.3 договору. Тому нарахування відсотків відповідачу після 05.05.2024 суперечить положенням договору. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% (частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Отже, оскільки договірні відносини між сторонами виникли після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, проценти за користування позиковими коштами мали обраховуватися з розрахунку денної процентної ставки не вище 1%.
Суд перерахував розмір заборгованості по відсотках відповідача згідно з указаним Законом та умовами кредитного договору, що не передбачає нарахування процентів за межами строку кредитування, обумовленого договором. 
Відповідно до умов договору №104099810 кредит надається на строк 105 днів. Дата видачі кредиту – 21.01.2024 року. Дата повернення кредиту 05.05.2024 року. Відповідачем 05.02.2024 сплачено 1900 грн згідно з розрахунком ТОВ "Мілоан".
Отже, нарахування коштів по відсотках складає:
за період 22.01.2024 по 05.02.2024: 19000*1%*15 = 2850 грн.
за період 06.02.2024 по 05.05.2024: 17100*1%*90 = 15 390 грн. 
Відповідач не спростував тверджень позивача про не повністю погашені відсотки, інших розрахунків чи доказів про належне виконання умов договору не надав.
Тому стягненню з відповідача підлягають відсотки у сумі 16 340 грн (2850 + 15390 - 1900).
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 17100 грн та процентів за користуванням кредитом у сумі 16 340 грн є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими доказами та підлягають частковому задоволенню.
Позивачем заявлена до стягнення комісія за видачу кредиту за договором про надання кредиту №104099810 від 21.01.2024 у сумі 1900 грн. Вирішуючи питання щодо підстав та розміру нарахованої позивачем комісії, суд керується таким.
Спеціальним законодавством України прямо визначено можливість включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії і в подальшому нараховувати її.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 9 Закону «Про споживче кредитування» відповідач була ознайомлена із розміром комісії за надання кредиту.
За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у договорі про споживчий кредит обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності).
Отже, вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом.
У кредитному договорі сторони узгодили встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 1900 грн (п.1.5.1).
Тому нарахування відповідачу на користь позивача комісії в сумі 1900 грн базується на нормах чинного законодавства та положеннях договору про споживчий кредит.
Водночас за розрахунком ТОВ "Мілоан" 05.02.2024 відповідач сплатив позикодавцю 1900 грн комісії, визначеної як комісія за пролонгацію договору. Оскільки суд установив, що договір між сторонами не було продовжено в установленому договором порядку, суму коштів 1900 грн слід зарахувати в погашення нарахованої комісії за видачу кредиту.
З огляду на наведені вище норми права, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, зокрема, стягнути з відповідача ОСОБА_1 , на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33440 грн, яка складається із заборгованості по простроченому тілу кредиту 17 100 грн, заборгованості по відсотках 16 340 грн. 
Згідно платіжних інструкцій позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог у розмірі 33440 (54,16%) суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1441,96 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Сума, яка підлягає задоволенню в даній цивільній справі, становить 33 440 грн. Справа є малозначною в силу прямої вказівки пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України.
Згідно з актом наданих послуг від 09.03.2026 між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та позивачем вартість послуг з підготовки позовних матеріалів та інших наданих послуг щодо участі в даній справі оцінена у 8 тис. грн.
Вартість роботи адвоката по справі, враховуючи витрачений ним час, незначну складність справи, критерій обґрунтованості та доцільності понесених витрат, може бути визначена судом як завищена і не співмірна із затраченими зусиллями на підготовку матеріалів для подання позовної заяви до суду. 
Тому, керуючись визначеними в ЦПК України критеріями, суд вважає справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 353-354 ЦПК України, ст. 526, 1048, 1054 ЦК України, суд 
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість у розмірі 33 440 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору, у розмірі 1441,96 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4 поверх, код ЄДРПОУ 41557199).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Суддя      К.І. Апанасенко