ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року | Справа №160/11242/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 21910427, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ЄДРПОУ 13358826, 43026, м. Луцьк, вул.Кравчука, 22-В) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

29.04.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області про відмову в призначенні пенсії від 17 березня 2026 року Ле 47250022983, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 у зв`язку зневиконанням норм щодо тривалості проживання на забрудненій території;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком по досягненню 56 років зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від наслідків аварії на ЧАБС 3-ї категорії, що дає право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 4 роки при наявності страхового стажу не менше 20 років (ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») з 18 вересня 2025 року (дня досягнення відповідного віку).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він має статус потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 3-ї категорії та в дитячому віці проживав у селі Королівка Поліського району Київської області, яке було віднесене до зони безумовного (обов`язкового) відселення. На час звернення із заявою позивач досяг 55-річного віку та має необхідний страховий стаж - 21 рік 4 місяці 24 дні, що підтверджено трудовою книжкою та судовим рішенням. Рішенням суду, яке набрало законної сили, зобов`язано відповідача зарахувати спірні періоди роботи позивача до страхового стажу. Однак під час повторного розгляду заяви відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії, посилаючись на недостатню тривалість проживання на забрудненій території. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідач неправильно застосував положення статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не врахував факт проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період, що має значення для визначення права на зниження пенсійного віку, та порушив його право на пенсійне забезпечення. 
У зв`язку з цим позивач просить визнати рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним і скасувати його, а також зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком із застосуванням пільги щодо зниження пенсійного віку. З урахуванням обставин викладених у позові просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою від 04 травня 2026 року суд відкрив провадження в адміністративній справі №160/11242/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, 21.05.2026 надіслав до суду письмовий відзив на адміністративний позов в якому просить в задоволені позовних вимог відмовити. Зазначив, що на виконання рішення суду у справі № 160/4424/25 повторно розглянув заяву позивача про призначення пенсії та зарахував до страхового стажу всі підтверджені періоди роботи. Водночас, на думку відповідача, наданими документами підтверджено проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення лише протягом 11 місяців 28 днів, що не дає права на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796. Також відповідач вказує на відсутність належних доказів проживання, навчання чи роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення протягом необхідного строку. У зв`язку з цим відповідач вважає рішення від 17.03.2026 № 47250022983 правомірним та просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, а дії Відповідача відповідають вимогам частини другої статті 19 Конституції України, яка закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 , виданим Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 01 листопада 2019 року, та сторонами у справі не заперечується.
Згідно з довідкою Максимовицької сільської ради Поліського району Київської області від 23 жовтня 2013 року №1675, виданою на підставі записів у погосподарських книгах Максимовицької сільської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав у АДРЕСА_2 з 18.09.1969 року до листопада 1986 року та з 07.10.1988 року по 14.03.1989 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року в адміністративній справі №160/4424/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 24 вересня 2024 року №047250022983 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі №160/4424/25 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року — без змін.
На виконання зазначеного судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянуто заяву позивача від 18 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком.
Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 17 березня 2026 року №47250022983, за результатами повторного розгляду до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи в колгоспі згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_3 від 10.03.1989 року, а страховий стаж позивача, з урахуванням стажу, зарахованого на виконання рішення суду, становить 21 рік 04 місяці 24 дні.
Водночас зазначеним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з підстав невиконання вимог щодо тривалості проживання на забрудненій території.
Як зазначено у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 17 березня 2026 року №47250022983, період проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01 січня 1993 року становить 11 місяців 28 днів, що, на думку відповідача, не дає права на зниження пенсійного віку на 9 років.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою від 18 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком із застосуванням положень статті 55 Закону №796-XII.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 17 березня 2026 року № 47250022983 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796, у зв`язку з невиконанням норм щодо тривалості проживання на забрудненій території.
Позивач вважає рішення відповідача неправомірним, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, доводам відповідача викладеним у відзиві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Частиною першою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, економічні та організаційні основи забезпечення громадян пенсіями визначені Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності необхідного страхового стажу, визначеного цією статтею.
При цьому частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено поступове збільшення необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, зокрема, у 2025 році - не менше 32 років, а у 2026 році - не менше 33 років.
Разом з тим спеціальні умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначені Законом України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII).
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше двох років, пенсійний вік зменшується на чотири роки та додатково на один рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше дев`яти років.
Приміткою до зазначеної норми визначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Отже, для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на чотири роки юридично значимими є факт належності відповідної території до зони безумовного (обов`язкового) відселення та факт постійного проживання або роботи особи у такій зоні у період з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31 липня 1986 року.
При цьому вимога щодо проживання або роботи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років станом на 01 січня 1993 року стосується визначення права на відповідне зниження пенсійного віку за пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII, тоді як факт постійного проживання або роботи у відповідній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року є самостійною юридичною підставою для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку.
Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №556/1153/17, відповідно до якої початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється особам, які постійно проживали або постійно працювали у відповідній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Суд встановив, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та з моменту народження проживав у селі Королівка Поліського району Київської області.
Згідно з довідкою Максимовицької сільської ради Поліського району Київської області від 23 жовтня 2013 року №1675, виданою на підставі записів у погосподарських книгах Максимовицької сільської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав у АДРЕСА_2 з 18.09.1969 року до листопада 1986 року та з 07.10.1988 року по 14.03.1989 року.
Таким чином, зазначеною довідкою підтверджується факт проживання позивача у селі Королівка як станом на 26 квітня 1986 року, так і протягом періоду з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року.
З матеріалів справи слідує, що село Королівка Поліського району Київської області до відселення входило до складу Максимовицької сільської ради Поліського району Київської області та належало до території зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Отже, наявними у справі доказами підтверджено факт постійного проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, що відповідно до статті 55 Закону №796-XII є підставою для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на чотири роки.
Суд також враховує, що позивач має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_2 , видане Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 01 листопада 2019 року.
Водночас, як убачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 17 березня 2026 року №47250022983, відповідач не заперечує факт проживання позивача у відповідній зоні у період, підтверджений довідкою Максимовицької сільської ради від 23 жовтня 2013 року №1675, однак виходить з того, що станом на 01 січня 1993 року тривалість такого проживання становила лише 11 місяців 28 днів.
Проте такий висновок відповідача ґрунтується на неправильному застосуванні положень статті 55 Закону №796-XII, оскільки відповідач фактично ототожнив вимогу щодо тривалості проживання у зоні станом на 01 січня 1993 року з умовою застосування початкової величини зниження пенсійного віку.
Встановлений відповідачем період проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01 січня 1993 року може мати значення для визначення права на додаткове зниження пенсійного віку за пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII, однак сам по собі не спростовує підтвердженого належними доказами факту постійного проживання позивача у цій зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року.
За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 17 березня 2026 року №47250022983 не може вважатися обґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки при його прийнятті відповідач не врахував усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про право позивача на пенсію із застосуванням початкової величини зниження пенсійного віку на чотири роки. 
Таким чином позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову в призначенні пенсії від 17 березня 2026 року Ле 47250022983, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 у зв`язку з невиконанням норм щодо тривалості проживання на забрудненій території підлягають задоволенню.
Разом з тим суд не вбачає правових підстав для безпосереднього зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на чотири роки з 18 вересня 2025 року.
Як встановив суд та не заперечується відповідачем, після виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі №160/4424/25 страховий стаж позивача становить 21 рік 04 місяці 24 дні.
Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV для осіб, які досягають пенсійного віку 60 років у 2025 році, необхідний страховий стаж становить не менше 32 років. З урахуванням положень частини першої статті 55 Закону №796-XII страховий стаж, необхідний для призначення пенсії із застосуванням зниження пенсійного віку на чотири роки, має бути зменшений на чотири роки та становити не менше 28 років.
Отже, за наявності у позивача страхового стажу 21 рік 04 місяці 24 дні на момент звернення за призначенням пенсії не була виконана умова щодо необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком із застосуванням зниження пенсійного віку на чотири роки.
За таких обставин безпосереднє зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію з 18 вересня 2025 року було б передчасним, оскільки суд не може підміняти компетентний орган у вирішенні питання про призначення пенсії за відсутності всіх передбачених законом умов.
Вирішуючи питання щодо належного способу захисту порушеного права позивача, суд враховує положення частини другої статті 5 КАС України, відповідно до якої захист порушених прав особи може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може зобов`язати відповідача вчинити певні дії. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що у випадку, якщо суд встановить порушення закону під час прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, суд може зобов`язати відповідача прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, або зобов`язати відповідача вирішити питання щодо прийняття такого рішення з урахуванням правової оцінки суду.
З огляду на те, що саме Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснювало повторний розгляд заяви позивача від 18 вересня 2024 року та прийняло оскаржуване рішення від 17 березня 2026 року № 47250022983, саме цей орган є належним відповідачем щодо вимоги про повторний розгляд заяви позивача.
Відтак з метою ефективного відновлення порушеного права позивача належним способом захисту є зобов`язання цього органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком із застосуванням положень статті 55 Закону №796-XII, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, щодо наявності у позивача права на початкове зниження пенсійного віку на чотири роки, та вирішити питання про призначення пенсії відповідно до вимог чинного законодавства.
При повторному розгляді заяви Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області має врахувати встановлений судом факт постійного проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року як підставу для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на чотири роки, а також перевірити наявність інших передбачених законом умов для призначення пенсії та прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення.
У задоволенні позовних вимог про безпосереднє зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 18 вересня 2025 року належить відмовити як передчасних.
Відповідно достатті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі звільнення сторони від сплати судових витрат, якщо судове рішення ухвалене на користь цієї сторони, судові витрати, понесені іншою стороною, а також витрати, пов`язані з розглядом справи, стягуються з іншої сторони пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони розподіляються за рахунок державного бюджету України.
Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи.
Отже, оскільки задоволено основну позовну вимогу позивача, то сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 1331,20 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 .
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 21910427, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ЄДРПОУ 13358826, 43026, м. Луцьк, вул.Кравчука, 22-В) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 17 березня 2026 року № 47250022983 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком із застосуванням положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, щодо наявності у позивача права на початкове зниження пенсійного віку на чотири роки, та вирішити питання про призначення пенсії відповідно до вимог чинного законодавства.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук