ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/10198/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Кінь Андрій Васильович, звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), у якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №913300802153 від 05.05.2026 про відмову ОСОБА_1 щодо переведення з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи в територіальних органах Держфінінспекції з 23.04.1990 по 29.06.1990 – 00 років 02 місяці 06 днів та в органах державної податкової служби з 02.07.1990 по 08.01.2009– 18 років 06 місяців 07 днів;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 28.04.2026 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 28.04.2026 № 34-13-01-10-21 та від 28.04.2026 № 35-13-01-10-21.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що звернулася до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії як державному службовцю. Рішенням від 05.05.2026 позивачу було відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що станом на 01.05.2026 заявниця не працювала на посадах державної служби та не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій. Загальний страховий стаж згідно трудової книжки становить 35 років 05 місяців 17 днів. Маючи необхідний страховий стаж роботи, вік та має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців є особою, на яку розповсюджується дія статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII. Для відновлення порушеного права звернулася з даним позовом до суду. Просить також здійснити перерахунок пенсії, з врахуванням довідок про заробітну плату.
Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть якого переважно зводиться до цитування норм законодавства у сфері пенсійного забезпечення. Зазначає, що за результатами розгляду заяви позивача про переведення на пенсію державного службовця встановлено, що станом на 01.05.2016 позивач не займав посаду державного службовця, а стаж державної служби не становить 20 років. Оскільки позивачем не дотримано сукупності всіх вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме: щодо стажу державної служби, тому, Головним управлінням прийнято рішення про відмову позивачу у переході з пенсії, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію відповідно до Закону № 889-VIII. Щодо перерахунку пенсії на підставі поданих довідок зазначає, що дане питання є похідним і повинне вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок (переведення) з пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на за Законом України «Про державну службу».
Ухвалою від 25.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.
Відповідачем 12.06.2026 (вх.№50945) подано відзив на позовну заяву. 
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Відповідно до записів в трудовій книжці від 23.08.1971 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працювала:
- з 23.04.1990 по 29.06.1990 на посаді економіста державних доходів ІІ категорії;
- з 02.07.1990 по 04.10.1992 на посаді старшого державного податкового інспектора;
- 01.11.1992 присвоєно персональне звання інспектора податкової служби І рангу;
- з 05.10.1992 переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу оподаткування кооперативів акціонерних товариств малих підприємств;
- 06.05.1994 прийнято Присягу державного службовця від 06.05.1994 (ст. 17 Закону України «Про державну службу»);
- 26.11.1996 переведена на посаду головного державного податкового інспектора;
- 03.01.1997 переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб;
- 17.02.1997 звільнена у порядку переводу в Державну податкову адміністрацію у Шевченківському районі міста Львова у відповідності до пункту 5 статті 36 КЗпП України;
- 18.02.1997 зарахована в порядку переведення на посаду начальника управління справляння податків з юридичних осіб;
- 01.12.1997 присвоєно звання радника податкової служби ІІІ рангу;
- 14.01.2005 присвоєно звання радника податкової служби ІІ рангу;
- 12.09.2005 переведена на посаду начальника відділу податку на прибуток та інших податків та зборів (обов`язкових платежів);
- 30.11.2005 звільнена із займаної посади в порядку переведення ДПІ у Франківському районі міста Львові; 
- 01.12.2005 прийнята в порядку переведення на конкурсній основі на посаду начальника відділу податку на прибуток та інших податків і зборів (обов`язкових платежів);
- 11.01.2006 переведена на посаду начальника відділу оподаткування юридичних осіб;
- 25.02.2007 переведена на посаду начальника управління оподаткування юридичних осіб;
- 07.07.2008 звільнена із займаної посади в порядку переведення в ДПА у Львівській області, пункт 5 стаття 36 КЗпП України;
- 08.07.2008 призначена в порядку переведення на посаду завідувача сектору акцизного збору управління оподаткування юридичних осіб на час допологової та післяпологової відпустки основного працівника;
- 08.01.2009 звільнена з посади у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі та з виходом на пенсію. 
ОСОБА_1 28.04.2026 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії та перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
ГУ ПФУ в Донецькій області, розглянувши за принципом екстериторіальності заяву позивача, рішенням №913300802153 від 05.05.2026 відмовило у переведенні на інший вид пенсії з тих підстав, що позивач станом на 01.05.2016 не працювала на посадах державної служби та не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. 
До заяви позивачем, серед іншого, додано: довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 34-13-01-10-21 від 28.04.2026 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели кваліфікацію посад державної служби №35-13-01-10-21 від 28.06.2024.
Рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №913300802153 від 05.05.2026 про відмову в переведенні на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу» є предметом оскарження з підстав його протиправності.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до статті 37 Закону №3723-XII (у редакції на час набрання чинності Законом №889-VIII), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Аналіз наведеної норми свідчить, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тобто до 01 травня 2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Зі змісту рішення відповідача від 05.05.2026 встановлено, що підставою для відмови у переведенні на інший вид пенсії стало не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи після 23.04.1990 на посадах в органах податкової служби.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати положення Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі – Порядок №283).
Пунктом 2 Порядку №283 (у первинній редакції та чинності на час проходження позивачем служби в Податкових органах) визначено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII) чинного до 19.11.2012, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначався Конституцією України, згаданим Законом, а в частині, що не регулюється ним, Законом України «Про державну службу».
Частина сьома статті 15 Закону №509-XII визначає, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.
Відповідно до частини восьмої статті 15 Закону №509-XII, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Частина шоста статті 15 Закону №509-XII передбачала, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).
Тобто такою нормою встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Також згідно з положеннями статті 6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової інспекції), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, справді перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності згаданим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно -ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів
Суд зазначає, що зважаючи на те, що як Законом №889-VIII, так і нормами раніше чинних Законів №3723-XII, №509-XII та Порядку №283 передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів, враховуючи те, що позивач безперервно працював в органах державної податкової служби, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової інспекції), а також те, що одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, то всі періоди роботи (служби) позивача на посадах податкової служби підлягають до зарахування до стажу державної служби.
Крім того, згідно з пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України (далі – Податковий кодекс), пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» при цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Відповідно до пунктів 343.1, 343.2 статті 343 Податкового кодексу, посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання.
Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №839, що був чинним до 16.10.2020 (далі - Порядок №839).
Згідно з пунктом 9 Порядку №839, посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.
Згідно з положеннями пункту 4 Порядку №839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
З аналізу згаданих правових норм вбачається, що посадові особи контролюючих органів, в цьому випадку податкової інспекції, віднесені до державних службовців з певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
Тобто спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової інспекції прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою №306.
Отже, посадові особи податкової інспекції, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
У постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі №539/1855/17 зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями статті 344 Податкового кодексу України та Порядку №283.
Відповідно до записів в трудовій книжці від 23.08.1971 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала:
- з 23.04.1990 по 29.06.1990 на посаді економіста державних доходів ІІ категорії;
- з 02.07.1990 по 04.10.1992 на посаді старшого державного податкового інспектора;
- 01.11.1992 присвоєно персональне звання інспектора податкової служби І рангу;
- з 05.10.1992 переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу оподаткування кооперативів акціонерних товариств малих підприємств;
- 06.05.1994 прийнято Присягу державного службовця від 06.05.1994 (ст. 17 Закону України «Про державну службу»);
- 26.11.1996 переведена на посаду головного державного податкового інспектора;
- 03.01.1997 переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб;
- 17.02.1997 звільнена у порядку переводу в Державну податкову адміністрацію у Шевченківському районі міста Львова у відповідності до пункт 5 статті 36 КЗпП України;
- 18.02.1997 зарахована в порядку переведення на посаду начальника управління справляння податків з юридичних осіб;
- 01.12.1997 присвоєно звання радника податкової служби ІІІ рангу;
- 14.01.2005 присвоєно звання радника податкової служби ІІ рангу;
- 12.09.2005 переведена на посаду начальника відділу податку на прибуток та інших податків та зборів (обов`язкових платежів);
- 30.11.2005 звільнена із займаної посади в порядку переведення ДПІ у Франківському районі міста Львові; 
- 01.12.2005 прийнята в порядку переведення на конкурсній основі на посаду начальника відділу податку на прибуток та інших податків і зборів (обов`язкових платежів);
- 11.01.2006 переведена на посаду начальника відділу оподаткування юридичних осіб;
- 25.02.2007 переведена на посаду начальника управління оподаткування юридичних осіб;
- 07.07.2008 звільнена із займаної посади в порядку переведення в ДПА у Львівській області, пункт 5 стаття 36 КЗпП України;
- 08.07.2008 призначена в порядку переведення на посаду завідувача сектору акцизного збору управління оподаткування юридичних осіб на час допологової та післяпологової відпустки основного працівника;
- 08.01.2009 звільнена з посади у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі та з виходом на пенсію. 
Отже, спірний період роботи позивача в органах податкової служби повинен бути зарахованим до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом №3723-ХІІ.
Виходячи з того, що на час звернення до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» позивач досягла 60-річного віку та мала стаж державної служби понад 20 років, суд дійшов висновку, що позивач набула право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Тому рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №913300802153 від 05.05.2026 про відмову у переведенні на пенсію за віком державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» є протиправним та підлягає скасуванню.
Визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб ( далі – Порядок № 622).
Відповідно до пункту 4 Порядку № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.
Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та призначення пенсії неодноразово було предметом аналізу Верховного Суду України та Верховного Суду, зокрема у постановах від 31.03.2015 у справі №21-612а14, від 23.10.2018 у справі №317/4184/16-а; від 17.05.2019 у справі №511/777/17; від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а; від 10.10.2019 у справі №520/7533/17; від 13.02.2020 у справі №263/3478/17; від 17.07.2020 у справі №335/13894/16-а, в яких суд дійшов висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом, зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону, вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.
Станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач отримує пенсію за віком, яка їй обчислюється, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та має право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
Суд встановив, що позивач із заявою про призначення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області 28.04.2026.
Таким чином, ураховуючи вимоги Порядку №622, пенсія позивачу має бути призначена саме з 28.04.2026, тобто з дати звернення. 
Виходячи з наведеного вище аналізу законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №913300802153 від 05.05.2026 про відмову у переведенні на інший вид пенсії необхідно скасувати як протиправне та зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, з часу її звернення за призначенням такої пенсії 28.04.2026. 
Стосовно вимоги про урахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії, суд зазначає таке.
Ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на отримання пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.
Питання щодо довідок про розмір заробітної плати, на підставі яких такий розмір має бути визначено розмір пенсії, є похідним і повинне вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.
Суд зауважує, що спору щодо довідок про розмір заробітної плати, на підставі яких такий розмір має бути визначено на час звернення позивача у цій справі до суду, не існувало.
Спірним рішенням не надавалась оцінка довідками про заробітну плату позивача та не вирішувалось питання про здійснення перерахунку пенсії, а тому такі вимоги є передчасними.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не виконано обов`язку по доведенню правомірності спірного рішення. 
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Перевіривши спірне рішення, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №913300802153 від 05.05.2026 про відмову позивачу в переході на інший вид пенсії не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень і чинному законодавству та порушує право позивача на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ, тому таке рішення слід визнати протиправним, задовольнивши першу позовну вимогу. 
Друга позовна вимога є похідною від першої позовної вимоги і підлягає до часткового задоволення шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в територіальних органах Держфінінспекції з 23.04.1990 по 29.06.1990 – 00 років 02 місяці 06 днів та в органах державної податкової служби з 02.07.1990 по 08.01.2009 – 18 років 06 місяців 07 днів та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.
Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та наведені вище мотиви щодо кожної позовної вимоги, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 064 грн 96 к., сплаченого за квитанцією № 0554-8379-5309-3905 від 20.05.2026.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) №913300802153 від 05.05.2026 про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в територіальних органах Держфінінспекції з 23.04.1990 по 29.06.1990 – 00 років 02 місяці 06 днів та в органах державної податкової служби з 02.07.1990 по 08.01.2009– 18 років 06 місяців 07 днів згідно записів у трудовій книжці від 23.08.1971 серії НОМЕР_1 . з дня звернення із заявою від 28.04.2026, та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 к. судових витрат у вигляді судового збору.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хома О. П.