КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/8797/25
провадження № 2-ап/340/53/26 

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою, з урахування уточненої, в якій просить:
1) визнати протиправними дії відповідача, які полягають у нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 26.08.2024 в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; 
- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.08.2024 в загальній сумі 317 406,02 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44; 
2) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
В обґрунтування вимог зазначено, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . На думку позивача, у спірний період відповідач, всупереч приписам пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, не нараховував та не виплачував йому "фіксовану" суму індексації грошового забезпечення щомісяця. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує право на належне грошове забезпечення. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, позивач вказує, що сума індексації, яка підлягала виплаті з березня 2018 року, становить 4077,74 грн щомісячно, у зв`язку з чим загальний розмір невиплаченої індексації за період з 01.03.2018 по 26.08.2024 становить всього 317406,02 грн. Крім того, просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити зазначену суму з одночасним утриманням 1,5% військового збору та компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 44, а також нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації за весь час прострочення до дня фактичного розрахунку. 
Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позову та зазначив, що позивач пропустив встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк звернення до адміністративного суду. На думку відповідача, позивач щомісячно отримував грошове забезпечення та мав можливість знати про його складові і розмір, а тому посилання на те, що про порушення права на індексацію він дізнався лише з листа військової частини, є необґрунтованим. Відповідач також вказав на відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду. Щодо вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.08.2024 відповідач зазначив, що грудень 2015 року є місяцем підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, у зв`язку з чим обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації розпочалося з січня 2016 року. При цьому відповідач заперечив проти застосування січня 2008 року як базового місяця, посилаючись на зміни до Порядку № 1078, запроваджені постановою Кабінету Міністрів України № 1013, а також на те, що з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України № 704 базовим місяцем є саме березень 2018 року. Відповідач стверджує, що індексація за спірний період була нарахована та виплачена позивачу в повному обсязі, а тому підстави для повторного нарахування індексації, у тому числі у фіксованій величині, відсутні. Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідач зазначив, що на час виникнення спірних правовідносин Закон № 2050-III не передбачав компенсації саме суми індексації грошових доходів, оскільки відповідну норму було введено лише з 04.02.2021. Крім того, відповідач вважає позовну вимогу про компенсацію передчасною, оскільки така компенсація може бути нарахована лише у разі встановлення факту нарахування відповідного доходу та порушення строку його виплати. На думку відповідача, у разі присудження позивачу недоплаченої індексації право на компенсацію може виникнути лише після набрання законної сили відповідним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати присуджених сум. Також відповідач послався на положення статей 48, 51 Бюджетного кодексу України та зазначив, що військова частина як розпорядник бюджетних коштів може брати бюджетні зобов`язання та здійснювати видатки лише в межах відповідних бюджетних асигнувань. У зв`язку з відсутністю, на думку відповідача, необхідних бюджетних призначень для виплати спірної компенсації він вважає неможливим покладення на військову частину відповідного обов`язку (а.с.87-96).
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
Позивач у період з 11.01.2017 (наказ по стройовій частині від 12.01.2017 №12) по 26.08.2024 (наказ по стройовій частині від 26.08.2024 №243) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.106, 106зв.).
Спірним питанням у цій справі є наявність у позивача права на нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.08.2024 у загальній сумі 317 406,02 грн відповідно до абзаців четвертого та шостого пункту 5 Порядку № 1078, з відрахуванням 1,5 % військового збору та одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб. При цьому з матеріалів справи вбачається, що в окремі періоди проходження позивачем військової служби йому нараховувалася та виплачувалася поточна індексація грошового забезпечення, у зв`язку з чим суду належить встановити, чи виникли підстави для нарахування та виплати саме індексації-різниці, передбаченої абзацами четвертим та шостим пункту 5 Порядку № 1078, та у якому розмірі.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до положень частини 1, 2 та 3 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі – Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. 
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі – Закон № 1282-ХІІ).
У статті 1 Закону № 1282-ХІІ законодавець навів визначення таких понять: індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Перелік об`єктів індексації установлений частиною першою статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.
До таких об`єктів індексації в силу абзацу 4 частини першої статті 2 Закону № 1282-ХІІ належить оплата праці (грошове забезпечення).
Межі індексації визначені частиною шостою статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 3 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотки.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. 
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З аналізу положень Закону України № 1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Таким чином, враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі – Порядок №1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 – 103 відсотка).
Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. 
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01.01.2016 у зв`язку із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №77 від 11.02.2016 року; до 01.01.2016 поріг індексації встановлювався в розмірі 101 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Пунктом 2 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (пункт 5 Порядку №1078).
Згідно з підпунктом 2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. 
Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Одним із спірних питань у даній справі є наявність у позивача права на отримання так званої індексації-різниці грошового забезпечення у зв`язку з підвищенням посадових окладів з 01.03.2018 року, а також правомірність дій відповідача щодо її ненарахування та невиплати. 
Суд зазначає, що з 01 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 мова йде про поняття "індексації різниці", право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 р. до 1 квітня 2021 р., передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме: 
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3); 
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4). 
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково вказує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки. 
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить на користь висновку про те, що нарахування й виплата суми "індексації-різниці" має щомісячний фіксований характер, гарантується законом, і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294, яка набрала чинності з 01.01.2008 (далі – Постанова №1294), було врегульовано питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів, а також затверджено схеми посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями та додаткових видів грошового забезпечення для осіб, на яких поширюється її дія, у тому числі осіб рядового і начальницького складу Державної служби України з надзвичайних ситуацій.
Далі, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі – Постанова № 704), яка набрала чинності з 01.03.2018, запроваджено нову систему грошового забезпечення та затверджено нові розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями і додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та інших осіб, на яких поширюється її дія.
Таким чином, після набрання чинності Постановою № 1294 розміри посадових окладів зазначених категорій осіб залишалися незмінними до 01.03.2018, коли набрала чинності Постанова № 704, якою їх було переглянуто та збільшено. Відтак березень 2018 року є місяцем підвищення грошового доходу, що має правове значення для застосування положень Порядку № 1078 під час вирішення питання щодо проведення індексації грошового забезпечення.
У постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, серед іншого, Верховний Суд вказав, що з 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці. У цьому контексті Верховний Суд зазначив, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ж ця умова наявна, то розмір належної індексації - різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. 
За наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018. Якщо ж ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. 
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
З урахуванням вищенаведеного, у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці. 
Суд зазначає, що при вирішенні суми, яка належить до перерахунку та виплати з боку відповідача за спірний період, слід враховувати: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); проведено співставлення розміру підвищення доходу (А) та суми можливої індексації (Б). 
Розмір підвищення доходу в березні 2018 (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 та сумою грошового забезпечення в лютому 2018. 
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078). 
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078). 
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. 
У такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А). 
Згідно з довідкою про нараховане грошове забезпечення за 2018 рік, у лютому 2018 року грошове забезпечення позивача складалося з посадового окладу в розмірі 605,00 грн, окладу за військовим званням – 45,00 грн, надбавки за вислугу років – 65,00 грн, надбавки за особливості проходження служби – 357,50 грн, премії – 3738,90 грн та щомісячної додаткової грошової винагороди – 2886,84 грн. Загальний розмір грошового забезпечення становив всього 7698,24 грн.
У березні 2018 року грошове забезпечення позивача складалося з посадового окладу в розмірі 2820,00 грн, окладу за військовим званням – 740,00 грн, надбавки за вислугу років – 890,00 грн, надбавки за особливості проходження служби – 445,00 грн та премії – 3188,15 грн. Загальний розмір грошового забезпечення становив 8083,15 грн (а.с.107). 
При визначенні розміру грошового забезпечення позивача для цілей порівняння за лютий та березень 2018 року суд не враховує винагороду за безпосередню участь в ООС(АТО) у розмірах 10000,00 грн та 7741,91 грн, оскільки зазначена виплата не має систематичного характеру, її отримання залежить від фактичного залучення військовослужбовця до участі в ООС(АТО), розмір визначається залежно від відповідних обставин, а сама виплата не є гарантованою щомісячною складовою грошового забезпечення. 
Аналогічний підхід викладено Верховним Судом у постанові від 10.05.2023 у справі № 240/6857/20.
Отже, зазначена винагорода не підлягає врахуванню при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача у лютому та березні 2018 року. 
Таким чином, у березні 2018 року порівняно з лютим 2018 року розмір грошового забезпечення позивача збільшився на 384,91 грн (8083,15 грн – 7698,24 грн).
У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн, а величина приросту індексу споживчих цін становила 253,30% (розрахована наростаючим підсумком за період з лютого 2008 по січень 2018 року, що становить 353,30% (наростаючий індекс споживчих цін) – 100% = 253,30% (величина приросту індексу споживчих цін)). 
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножити на величина приросту індексу споживчих цін і поділити на 100: 1762,00 грн * 253,30% /100 = 4463,15 грн. 
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн – 384,91 грн = 4078,24 грн.
Таким чином, починаючи з березня 2018 року сума індексації, з урахуванням абзаців 3, 4, пункту 5 Порядку № 1078, підлягала виплаті позивачу у розмірі 4078,24 грн щомісячно до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення зі служби. 
Водночас позивач просить визнати протиправними дії відповідача, які полягають у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.08.2024 у неповному обсязі з порушенням вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078. Разом з тим зі змісту позовної заяви, наданих сторонами доказів та встановлених судом обставин убачається, що відповідач у спірний період не здійснював нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078. Отже, спір фактично стосується невиконання відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у належному розмірі, а не неправильного вчинення відповідних дій. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах мала місце не протиправна дія, а протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 за період з 01.03.2018 по 26.08.2024. 
Враховуючи встановлені обставини справи та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 01.03.2018 по 26.08.2024 включно щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення у розмірі 4078,24 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, у зв`язку з чим належним способом захисту порушених прав позивача в цій частині вимог є зобов`язання відповідача здійснити відповідні нарахування та виплати за вказані періоди. 
Водночас позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення із одночасним утриманням військового збору у розмірі 1,5 відсотка та одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, є передчасними, оскільки на момент розгляду справи відповідні суми індексації відповідачем не нараховані та не виплачені, а відтак відсутній факт утримання податку з доходів фізичних осіб і, відповідно, не виникли підстави для виплати передбаченої законодавством компенсації. За таких обставин права позивача у цій частині не є порушеними, а судовий захист не може надаватися щодо правовідносин та порушень, які можуть виникнути у майбутньому. 
Щодо вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає наступне. 
При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат" (далі – Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок №159). 
Статтею 1 Закону №2050-III передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
Згідно зі статтею 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2050-III під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством). 
Згідно до вимог статті 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 
Статтею 6 Закону №2050-III передбачено, що компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. 
Згідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення). 
З врахуванням наведеного, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 300/544/19 та від 04 березня 2021 року у справі № 520/34/17.
Враховуючи, що на час розгляду даної справи індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.08.2024 не нарахована та не виплачена позивачу, суд дійшов висновку про відсутність виплати основної суми доходу, з якою Закон № 2050-III пов`язує виникнення права на компенсацію втрати частини доходів. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати зазначеної компенсації, а також зобов`язання відповідача здійснити її нарахування та виплату є передчасними, а тому задоволенню також не підлягають. 
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом суд зазначає таке. 
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Отже, положення частини п`ятої статті 122 КАС України встановлюють спеціальний строк звернення до суду саме у справах щодо прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби.
Водночас предметом цього спору є не питання прийняття позивача на військову службу, проходження ним військової служби чи його звільнення з військової служби, а правильність нарахування та виплати йому складової грошового забезпечення – індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби. 
При цьому положення статті 122 КАС України не містять спеціальної норми, яка б визначала строк звернення до адміністративного суду осіб, які перебувають або перебували на публічній службі, саме з вимогами про стягнення належного їм грошового забезпечення у зв`язку з порушенням законодавства про оплату праці. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 зазначила, що стаття 122 КАС України не містить спеціальної норми щодо строку звернення осіб, які перебувають або перебували на публічній службі, з вимогами про стягнення належної їм заробітної плати. За відсутності відповідного регулювання підлягають застосуванню положення статті 233 КЗпП України. Такий підхід узгоджується з висновком Конституційного Суду України, викладеним у Рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/2002, відповідно до якого за відсутності у спеціальному законодавстві норм, що регулюють відповідні правовідносини щодо публічної служби, суд може застосовувати норми КЗпП України.
Суд зазначає, що до 19.07.2022 частина друга статті 233 КЗпП України передбачала право працівника звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 
Верховний Суд у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 зазначив, що до правовідносин, які виникли до 19.07.2022, застосовується попередня редакція статті 233 КЗпП України, тоді як до правовідносин після цієї дати – редакція, запроваджена Законом України № 2352-IX. При цьому такий підхід відповідає статті 58 Конституції України та висновкам Конституційного Суду України щодо незворотності дії нормативно-правових актів у часі, викладеним, зокрема, у рішеннях від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 13.05.1997 № 1-зп та від 05.04.2001 № 3-рп/2001.
Разом із тим Рішенням Великої палати Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-р/2025 частину першу статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду з вимогами про стягнення заробітної плати та інших належних йому виплат визнано такою, що не відповідає Конституції України. Відповідне положення втратило чинність з дня ухвалення зазначеного Рішення. 
У цій справі позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2024 № 243 (а.с.106) з 26 серпня 2024 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку з подальшим проходженням військової служби в іншій військовій частині. Доказів його звільнення з військової служби матеріали справи не містять. Отже, положення частини другої статті 233 КЗпП України щодо тримісячного строку у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, до спірних правовідносин не застосовуються. 
Крім того, відповідачем не надано доказів ознайомлення позивача з достовірними та документально підтвердженими відомостями щодо сум і складових грошового забезпечення, нарахованого та виплаченого йому за спірний період, хоча ухвалою суду від 01.06.2026 відповідача було зобов`язано надати такі докази. Сам факт щомісячного отримання грошового забезпечення не свідчить про обізнаність позивача щодо правильності визначення його складових, зокрема розміру індексації. 
За таких обставин посилання відповідача на пропуск позивачем місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, є необґрунтованим. Підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду суд не вбачає.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.
Враховуючи, що позивач судових витрат по сплаті судового збору за подання позову не поніс та доказів понесення інших судових витрат суду не надав, а тому, відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄРДПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 26.08.2024 включно щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення у розмірі 4078,24 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 26.08.2024 включно щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення у розмірі 4078,24 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН