Справа № 420/41102/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №803 від 18.11.2025 року про застосування до працівників УПП в Херсонській області та УПП в Чернівецькій області ДПП дисциплінарних стягнень в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ; визнати незаконним та скасувати наказ № 2007 о/с від 22.11.2025 року про звільнення зі служби в поліції; поновити ОСОБА_1 на посаді інспектор батальйону Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції; стягнути з Департаменту патрульної поліції середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки за службовим розслідуванням є безпідставними, оскільки він не мав законних підстав для затримання чи перевірки документів у можливих правопорушників, так як потерпілий та заявниця відмовилися подавати заяву про злочин. Безпосередньо з особою в розшуку (Коноваловим) позивач не контактував, а зброю залишив у закритому броньованому авто поруч (за 5 метрів) для можливої евакуації потерпілого, не втрачаючи над нею контролю. Також дисциплінарна комісія вийшла за межі приводу розслідування (доповідної записки) та безпідставно інкримінувала нові епізоди, а саме ненадання домедичної допомоги (хоча позивач пропонував медичну допомогу, від якої потерпілий відмовився) та порушення права на свободу вираження поглядів (вимога до заявниці відійти була зумовлена її втручанням у розмову з нетверезим потерпілим та необхідністю виконання службових обов`язків). Позивача позбавили можливості надати пояснення щодо цих нових звинувачень.
Ухвалою судді від 15.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 24.12.2025 продовжено Департаменту патрульної поліції строк для надання відзиву на адміністративний позов по справі - на 30 днів з дня отримання даної ухвали.
14.01.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що під час відпрацювання виклику категорії «Бета» (про нанесення тілесних ушкоджень) поліцейські проігнорували вимоги Інструкції № 357. Позивач не вжив заходів для встановлення та затримання осіб, причетних до правопорушення, не перевірив їх за базами «ІПНП», через що був упущений ОСОБА_2 , який перебував у розшуку за дезертирство. Посилання позивача на приватне обвинувачення за ст. 122 КК України є безпідставними, оскільки ступінь тяжкості травм визначається судово-медичною експертизою (ухвалою суду у даній справі встановлено заподіяння тяжких тілесних ушкоджень), а не візуально патрульним. Відповідач наголошує на забороні залишати автоматичну зброю без нагляду в автомобілі та порушенні вимог щодо обов`язкового носіння кулезахисних шоломів в умовах активних бойових дій у м. Херсоні. Крім того, позивач не надав домедичну допомогу й не викликав швидку допомогу потерпілому з явними ознаками травми голови (хрипи, сплутаність свідомості, гематоми), зважаючи на відмову особи, яка перебувала в невідкладному стані. Під час спілкування із заявницею ОСОБА_3 позивач поводився нетактовно, зверхньо та грубо, чим порушив Правила етичної поведінки поліцейських та дискредитував звання поліцейського. службове розслідування проведено без процесуальних порушень. Твердження позивача про необізнаність спростовуються його особистими підписами на рапортах. Рапорт про призначення розслідування лише окреслює первинні ознаки порушення, тоді як дисциплінарна комісія зобов`язана з`ясувати всі обставини події. Інкриміновані епізоди (етика та домедична допомога) випливають з того ж виклику, а позивач реалізував право на захист, надавши з цього приводу письмові пояснення.
19.01.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою дисциплінарна комісія порушила вимоги Дисциплінарного статуту, оскільки вийшла за межі приводу розслідування. Звинувачення щодо етики та надання допомоги з`явилися лише у фінальному висновку, через що позивача позбавили права подати пояснення та докази з цих питань під час провадження. Крім того, на запит про причини відсторонення відповіді надано не було. Позивач вживав заходів для з`ясування осіб (звертався до громадянина на ім`я ОСОБА_4 , який відмовився надавати документи), що повністю відповідає вимогам Інструкції № 357 (яка вимагає вжиття заходів, а не обов`язкового затримання). Перелік підстав для перевірки документів у ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» є вичерпним і не може розширюватися підзаконними актами. Жодних заяв чи прикмет правопорушників на той момент не було, а ступінь тяжкості тілесних ушкоджень встановлюється експертом згодом, а не патрульним на місці. Позивач не залишав зброю без нагляду, оскільки перебував за 3-5 метрів від зачиненого службового авто, зберігаючи зоровий контакт. Рішення не брати автомат було зумовлене готовністю надавати домедичну допомогу чи транспортувати потерпілого. Термін «залишення без нагляду» в Інструкції № 70 не визначений, що згідно з практикою ЄСПЛ («Щокін проти України») має тлумачитися на користь особи. Стосовно шолома - подія сталася поза адресою виклику, термін «місце події» в нормативних актах відсутній, а сама Інструкція № 357 вимагає бути «екіпірованим» (тоді як шолом перебував у службовому авто), а не постійно його носити. Потерпілий перебував у свідомості, відмовився від медичної допомоги та виклику швидкої (що підтверджується відеозаписом), а примусове надання допомоги законом не передбачено. До того ж швидку вже викликала заявниця до приїзду поліції. Щодо етики - вимога до заявниці не переривати розмову та не провокувати конфлікт була висловлена стримано з метою забезпечення публічного порядку. Комісія спотворила контекст і не обґрунтувала, у чому саме полягає підрив авторитету поліції. Застосований захід (звільнення) є крайнім та неспівмірним. Позивач не має діючих дисциплінарних стягнень, а вирок суду в кримінальній справі не набрав законної сили. Негативна характеристика керівництва спростовується численними подяками від громадян.
26.01.2026 до суду від представника відповідача надійшли заперечення, згідно з якими документ про призначення службового розслідування лише окреслює первинні ознаки проступку, тоді як комісія зобов`язана з`ясувати всі обставини події, згідно з ст. ст. 14, 15 Дисциплінарного статуту. Оскільки всі інкриміновані епізоди стосуються єдиного факту відпрацювання виклику від 24.09.2025, виходу за межі предмета не відбулося. Права позивача на захист не порушено: його ознайомили з пам`яткою прав, він надавав письмові пояснення, де особисто описував події щодо етики та домедичної допомоги, і залучати захисника не бажав. Відповідач зауважує, що відсутність заяви не означає відсутності правопорушення. Заявниця ОСОБА_5 безпосередньо вказувала на осіб, які побили її чоловіка, а самі чоловіки мали характерні зовнішні ознаки причетності до бійки (брудний одяг, сліди землі, кров на обличчі, плями бурого кольору, агресивна поведінка). Сукупність цих обставин надавала позивачу законні підстави для перевірки документів відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пп. 10 п. 2 розд. ІХ Інструкції № 357 (категорія виклику «Бета»), однак він ці обов`язки проігнорував. Інструкція № 70 вимагає носити автомат на ремені («на плечі», «на грудях» тощо) та категорично забороняє залишати зброю без нагляду; можливість залишати її в авто нормативно не передбачена. Щодо шолома - в умовах активних бойових дій у м. Херсоні (територія активних бойових дій згідно з наказом Мінреінтеграції № 376) та відповідно до доручень керівництва й систематичних інструктажів, носіння кулезахисного шолома та бронежилета під час виконання службових обов`язків є постійною вимогою («завжди», безперервно), про яку позивач був достеменно обізнаний. Комісія не викривлювала фактів щодо стану потерпілого ОСОБА_6 , а лише описала зафіксовані на відео події. Позивач сам відзначав «незрозумілий» стан потерпілого, а його важка травма голови могла вплинути на об`єктивність відмови від допомоги, тому патрульний повинен був діяти за Порядком МОЗ № 441. Висловлювання позивача на адресу заявниці («я буду стоять й дивитися», «нам хвате одного») є невиваженими, грубими, порушують Правила етичної поведінки поліцейських (наказ МВС № 1179), дискредитують звання поліцейського та викликають у громадян відчуття незахищеності. Застосоване звільнення відповідача вважає правомірним та пропорційним.
Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 07.09.2015 ОСОБА_1 прийнято на службу до органів внутрішніх справ на підставі наказу Управління патрульної служби МВС України у місті Одесі № 110/с.
06.11.2015 ОСОБА_1 звільнено зі служби в органах внутрішніх справ на підставі наказу Управління патрульної служби МВС України у місті Одесі № 580/с.
07.11.2015 наказом Національної поліції України № 116 о/с ОСОБА_1 прийнято до Департаменту патрульної поліції, де він обіймав посаду інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Херсонській області ДПП у спеціальному званні «старший лейтенант поліції».
04.03.2025 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 420/31403/24 залишено без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 2211.2024, яким скасовано попередній наказ ДПП № 517 від 11.09.2024 про звільнення ОСОБА_1 зі служби та поновлено його на посаді з 19.09.2024.
08.10.2025 начальник УПП в Херсонській області Базаренко І. подав доповідну записку № 6123/41/23/01-2025 начальникові ДПП Жукову Є. з пропозицією призначити службове розслідування за фактами невжиття заходів щодо затримання причетних осіб, неперевірки ОСОБА_2 , залишення зброї без нагляду та перебування без засобів індивідуального захисту.
08.10.2025 наказом ДПП № 2979 призначено службове розслідування, створено дисциплінарну комісію та відсторонено ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від виконання службових обов`язків ( ОСОБА_1 ознайомлений з наказом 08.10.2025).
10.10.2025 ОСОБА_1 звернувся з рапортом № 3031/41/23/2025 про ознайомлення з матеріалами службового розслідування та надалі ознайомлювався з ними станом на 14.10.2025, 22.10.2025, 04.11.2025 та 06.11.2025 під особистий підпис.
16.10.2025 ОСОБА_1 під підпис ознайомився з пам`яткою про права поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та надав письмові пояснення комісії, у яких виклав свою версію подій, зокрема щодо причин небрання зброї, відсутності шолома, спілкування з потерпілим та заявницею ОСОБА_9 
22.10.2025 наказом ДПП № 3140 (на підставі доповідної записки ОСОБА_10 від 21.10.2025 № 6346/41/23/01-2025) строк проведення службового розслідування було продовжено на 15 календарних днів.
06.11.2025 наказом ДПП № 3262 ОСОБА_1 допущено до виконання службових обов`язків за займаною посадою.
06.11.2025 дисциплінарною комісією затверджено висновок службового розслідування, яким встановлено наявність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку та запропоновано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Зокрема, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 18, пункту 2 частини першої статті 32, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 38 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1, 3, 4, 6 та 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, абзаців 4, 7, 8, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, підпунктів 3, 4, 5, 10, 12, 14 пункту 2 розділу ІХ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 27 квітня 2020 року № 357, підпункту 4 пункту 6, підпункту 6 пункту 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженою наказом МВС України від 01 лютого 2016 року № 70, підпунктів 2.2.1, 2.2.5, 2.2.12 пункту 2.2 розділу ІІ посадової інструкції інспектора УПП в Херсонській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 10 червня 2025 року № 1917, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту, застосувати до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0004737), інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Херсонській області ДПП, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
18.11.2025 наказом ДПП № 803 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. З даним наказом позивач ознайомлений під підпис 22.11.2025.
22.11.2025 наказом ДПП № 2007 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Наказом ДПП від 24.11.2025 № 2008 о/с внесено зміни до наказу № 2007 о/с в частині уточнення сум відрахування вартості предметів однострою.
Матеріали службового розслідування супровідним листом від 24.11.2025 № 7166/41/23/01-2025 направлено до Територіального управління ДБР у м. Мелітополі для надання кримінально-правової оцінки діям поліцейських.
24.11.2025 ОСОБА_1 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я (підвищений тиск, головний біль) звертався до екстреної медичної допомоги, а 01 та 05 грудня 2025 року проходив лікування у сімейного лікаря.
За результатами розслідування відомості стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням етичних норм та ст. 38 Закону України «Про запобігання корупції» було внесено до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, про що НАЗК надіслало повідомлення від 26 листопада 2025 року.
Позивач, зважаючи на те, що висновки службового розслідування є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам, внаслідок чого його незаконно звільнено та спричинено моральну шкоду, звернувся до суду із даним позовом.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Правові засади організації та діяльності НП України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII.
Згідно ч.1 ст. 64 Закону №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:
"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Відповідно ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Основні повноваження поліції визначені у ст. 23 Закону №580-VIII, згідно з якою поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:
здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;
виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;
вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;
вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення;
здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події;
у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання;
доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення;
вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях;
бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Статтею 29 Закону №580-VIII визначені вимоги до поліцейського заходу, відповідно до якої поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.
Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.
Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.
Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.
Згідно ч.7 ст. 29 Закону №580-VIII поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.
Відповідно ст. 30 Закону №580-VIII поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.
Згідно із ч.ч.1-3 ст. 42 Закону №580-VIII, поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї.
Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.
Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин.
Згідно п.3 ч.4 ст. 42 Закону №580-VIII для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати такі спеціальні засоби, як засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо).
Поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату (ч.7 ст. 42 Закону №580-VIII).
Приписами ст.ст. 43, 44 Закону №580-VIII установлено, що поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.
Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.
Поліцейські зобов`язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу.
Заборонено застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї до жінок з явними ознаками вагітності, малолітніх осіб, осіб з явними ознаками обмежених можливостей або старості, крім випадків учинення ними збройного чи групового нападу, учинення збройного опору поліцейському, що загрожує життю і здоров`ю інших осіб або поліцейських, якщо відбити такий напад або опір іншими способами і засобами неможливо.
Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом. Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.
Згідно ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Частинами 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно п.6 ч.1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Дисциплінарний статут НП України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).
Частиною 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.
Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Статтею 13 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
З аналізу викладених положень Закону №580-VIII та Дисциплінарного статуту випливає, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України.
Відповідно ч.ч.1-4, 6-8, 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.
У разі надходження скарги на рішення, дії чи бездіяльність поліцейського, щодо яких вже проводиться службове розслідування, така скарга долучається до матеріалів службового розслідування.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 - 7, 9, 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.
Кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування. Посадові особи, які перешкоджають діям дисциплінарної комісії, притягаються до відповідальності в порядку, встановленому законодавством.
Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України.
Уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право: 1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; 2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; 3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;
2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;
3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", «Про державну таємницю» та іншими законами;
4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;
5) користуватися правничою допомогою.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено у ст. 19 Дисциплінарного статуту, частиною третьої якої передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Згідно ч.1 ст. 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Відповідно ч.ч.4 - 6 ст. 19 Дисциплінарного статуту, обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.
За приписами ч.ч.7-9, 12 ст. 19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.
У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.
Статтею 21 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.
Статтею 22 Дисциплінарного статуту установлено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.
Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.
Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.
Відповідно ст. 26 Дисциплінарного статуту, у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях.
Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським, стосовно якого призначено службове розслідування, вчинено інший дисциплінарний проступок, обставини його вчинення підлягають перевірці уповноваженою особою під час проведення такого службового розслідування.
За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.
Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування.
Згідно ст. 27 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення. У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.
За приписами ст. 29 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед у перевірці, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22 та у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в ситуації, небезпечній для їхнього життя чи здоров`я.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону № 580-VIII поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані при виконанні своїх службових повноважень дотримуватися вимог закону та утриматися від виконання рішень чи доручень, якщо вони суперечать закону. Керівники органів, підприємств, установ, організацій чи їх структурних підрозділів у разі виявлення чи отримання повідомлення про правопорушення в діяльності підлеглих зобов`язані вживати заходів щодо припинення такої діяльності та усунення її наслідків, а також негайно повідомити про це уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.
За приписами абз. 4, 7, 8 п. 1 розд. ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися норм моралі та правил співжиття, прийнятих у суспільстві, бути стриманим, вежливим, доброзичливим, відкритим для спілкування, чуйним та уважним до громадян; професійно та добросовісно виконувати свої службові обов`язки, проявляти високу культуру спілкування, не допускати дій чи бездіяльності, що дискредитують Національну поліцію України; забезпечувати ефективне виконання покладених на поліцію завдань, постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, підтримувати високий рівень професійної підготовки та готовності до виконання дій в екстремальних умовах.
Згідно з п.п. 1, 3, 4, 6, 8 ч. 3 ст. Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити Українському народові; поважати права, свободи і законні інтереси людини, гідність особи, проявляти турботу про громадян; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають виконанню покладених на поліцію завдань, а також від вчинення проступків, що підривають авторитет Національної поліції України; знати і виконувати свої посадові обов`язки, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.
Відповідно до пп. 3, 4, 5, 10, 12, 14 п. 2 розд. ІХ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 27.04.2020 № 357, Працівники поліції, що перебувають у складі наряду поліції, залученого до оперативного реагування, у разі отримання від диспетчера (оперативного чергового) завдання про здійснення реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або подію, що віднесені до категорії «Бета», повинні: ужити заходів для реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події, установлення потерпілих, свідків (очевидців) правопорушення або події, у тому числі дітей, затримання осіб, причетних до його вчинення, а також надання допомоги особам, що її потребують; установити осіб, які потребують допомоги, викликати бригаду екстреної медичної допомоги або інші екстрені служби (за потреби), до прибуття якої (яких) невідкладно вжити заходів, спрямованих на врятування та збереження життя людини; установити заявника та/або потерпілого, свідків (очевидців), у тому числі дітей, правопорушення або події, у яких з`ясувати обставини правопорушення або події, кількість осіб, підозрюваних у вчиненні правопорушення, їх прикмети, наявність у них зброї, інших знарядь та засобів вчинення правопорушення, напрямок їх руху, а також іншу інформацію, що має значення для встановлення та затримання осіб, причетних до їх учинення; здійснити відповідно до статей 32, 34 Закону України «Про Національну поліцію» перевірку документів, а також поверхневу перевірку особи (осіб), яка (які) за зовнішніми ознаками або своїми діями дає (дають) достатні підстави вважати, що вона (вони) причетна до вчинення правопорушення; переслідувати й затримати осіб, підозрюваних у вчиненні правопорушень; уживати інших заходів, спрямованих на встановлення та затримання осіб, підозрюваних у вчиненні правопорушень, а також отримання інформації, яка може бути використана для викриття їх у вчиненні правопорушення.
Згідно з пп. 1, 6 п. 10 розд. І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої Наказом МВС від 01.02.2016 № 70, визначено, що категорично забороняється виймати зброю з кобури (патронташу, спеціального чохла) без потреби; при поводженні з вогнепальною зброєю поліцейському забороняється залишати зброю без нагляду, а також передавати її іншим особам.
Пунктом 11 розд. Інструкції № 70 встановлено, що особа, яка допустила порушення заходів безпеки при поводженні зі зброєю, відповідає в установленому законодавством порядку.
За змістом висновку службового розслідування від 06.11.2025, на лінію « 102» 24 вересня 2025 року о 18:29 з органів охорони здоров`я (від медпрацівника ОСОБА_11 ) надійшло повідомлення категорії «Бета» про «Інші тілесні ушкодження» (ЄО ВП № 1 ХРУП ГУНП в Херсонській області № 27648), де зазначалося про нанесення тілесних ушкоджень людині, яка хрипить.
На відпрацювання виклику було направлено наряд УПП в Херсонській області ДПП « 0302» у складі старшого лейтенанта поліції Гадючка Є.П. (визначеного старшим наряду), капрала поліції Саражина С.Д. та старшого лейтенанта поліції Бузи О.В.
Прийнявши завдання о 18:32, наряд проставив відмітку про прибуття лише о 18:50, пояснивши це дроновою небезпекою, проте подальшою перевіркою зафіксовано неналежне реагування та порушення порядку опрацювання викликів даної категорії.
Так, о 18:39 поліцейські зупинили двох чоловіків із явними зовнішніми ознаками участі у бійці (забруднений у пилу одяг зі слідами землі, садини, кров на обличчі та плями бурого кольору на одязі).
Заявниця ОСОБА_9 прямо вказала поліцейським на цих осіб як на тих, хто побив її співмешканця ОСОБА_6 палицею та наніс їй удари, проте ОСОБА_1 проігнорував ці відомості та не застосував превентивних заходів, передбачених ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію».
Через бездіяльність патрульних один із причетних чоловіків о 18:49:10 залишив місце події під приводом телефонного розмови, а другий ( ОСОБА_12 ) о 18:55:37 відмовився надати документи й вільно пішов у невідомому напрямку.
Також службовим розслідуванням встановлено, що особою, яка безперешкодно пішла з місця події у сірому спортивному костюмі, був ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який перебував у активному розшуку як дезертир (за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Перевірка за інформаційними базами «ІПНП» під час відпрацювання виклику здійснювалася лише щодо потерпілого ОСОБА_6 (о 18:52-18:53). Перевірка щодо ОСОБА_12 відбулася лише о 20:37 (через півтори години після залишення місця), а щодо розшукуваного ОСОБА_2 не проводилася взагалі.
Згідно з ухвалою Херсонського міського суду у справі № 766/14980/25, зафіксованою у матеріалах розслідування, ушкодження, завдані ОСОБА_6 , за результатами судово-медичної експертизи кваліфіковано як тяжкі тілесні ушкодження, що спростовує правомірність самоусунення патрульних від фіксації злочину.
Крім того, під час відпрацювання виклику ОСОБА_1 залишив закріплену за ним автоматичну вогнепальну зброю АК-74 (з 120 набоями) у салоні службового автомобіля без нагляду та поза межами безпосереднього контролю, чим порушив підпункт 4 пункту 6 та підпункт 6 пункту 10 розділу І Інструкції № 70.
Поліцейський перебував на місці події без кулезахисного шолома, чим знехтував заходами особистої безпеки та вимогами доручень керівництва щодо обов`язкового постійного носіння засобів індивідуального захисту в умовах воєнного стану на території активних бойових дій у м. Херсоні.
Також на місці події виявлено потерпілого ОСОБА_6 у напівроздягненому стані (в одній білизні), з вираженими ознаками травми голови (садина/гематома над вухом, кров на губах), сплутаністю свідомості та порушенням координації рухів, який не міг адекватно оцінювати свій стан.
Попри клопотання заявниці ОСОБА_9 про необхідність термінової медичної допомоги та наявність явних ознак черепно-мозкової травми, ОСОБА_1 не викликав бригаду екстреної медичної допомоги та не вжив заходів із надання домедичної допомоги відповідно до Порядку МОЗ № 441 та п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».
Під час спілкування із заявницею ОСОБА_9 . ОСОБА_1 допустив прояви грубості, зверхності та нетактовності, що зафіксовано на відеозаписі, а саме висловив ультимативну вимогу: «Конфлікт будете провокувати, стоїте спокійно й мовчки поки не приїде слідчий...»; на обґрунтоване обурення заявниці щодо втечі правопорушників відповів: «Та нам хвате одного, та харош, знайдуть його...», що за оцінкою дисциплінарної комісії свідчило про небажання виконувати свої обов`язки та містило неправдиву інформацію, оскільки дані осіб встановлені не були.
Вказана поведінка поліцейського дисциплінарною комісією визнана такою, що порушує Правила етичної поведінки поліцейських, ст. 38 Закону України «Про запобігання корупції», дискредитує звання поліцейського, підриває авторитет Національної поліції України та викликає у громадян відчуття незахищеності.
Відповідно до пунктів 1, 2, Порядку надання домедичної допомоги при підозрі на травму голови, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 09 березня 2022 року № 441 (далі - Порядок № 441), вказаний вище Порядок визначає механізм надання домедичної допомоги постраждалим при підозрі на травму голови особами, які не мають медичної освіти, але за своїми службовими обов`язками повинні надавати домедичну допомогу; у порядку термін «травма голови / черепномозкова травма» вживається у такому значенні - невідкладний стан викликаний травмою голови, в тому числі з ознаками пошкодження головного мозку, незалежно від механізму травми.
Також у Порядку у пункті 3 визначено ознаки травми голови, відповідно до відеозапису наявному у матеріалах службового розслідування у ОСОБА_6 спостерігаються наступні ознаки травми голови: рани, синці в області голови та обличчя (підпункт 1 пункту 3 Порядку); сплутаність свідомості (підпункт 2 пункту 3 Порядку); деформація в області голови (поліцейські при огляді ОСОБА_6 неодноразово відмічали наявність «шишки» в області голови) (підпункт 6 пункту 3 Порядку).
Підпунктами 1,3 пункту 4 Порядку визначено, що Травму голови слід підозрювати за таких обставин: падіння висоти, сильний удар по тулубу.
Здійснюючи аналіз пункту 5 Порядку можливо дійти до висновку, що основною дією при наданні домедичної допомоги постраждалим при підозрі на травму голови є виклик екстреної медичної допомоги та дотримання вказівок диспетчера прийому виклику (підпункт 3 пункту 5 Порядку).
В матеріалах службового розслідування міститься відеофайл, на якому на 07 хв. 03 сек. (час на портативному відеореєстраторі 18:44:45) позивач сам відмічає «якийсь незрозумілий» стан потерпілого, у той же час ОСОБА_5 повідомляє, що ОСОБА_6 дійсно необхідна медична допомога, оскільки його побили з використанням палиці двоє осіб, і його стан викликаний не алкогольним сп`янінням, а спричиненими тілесними ушкодженнями.
Слід зазначити, що фізичний стан ОСОБА_6 спричинений нанесеними тілесними ушкодженнями міг вплинути на об`єктивне усвідомлення факту відмови від надання допомоги.
Враховуючи викладене вище та оцінюючи обставини отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та враховуючи стан у якому останній знаходився позивач мав всі підстави підозрювати у ОСОБА_6 травму голови та діяти відповідно до Порядку.
Позивач попри наявність на голові та обличчі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, його безпорадний стан і прохання жінки викликати швидку медичну допомогу, на місці події не надав домедичну допомогу потерпілому, а також не викликав швидку медичну допомогу, чим порушив вимоги пункту 4 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію».
У позовній заяві позивач заперечує, що під час спілкування з ОСОБА_3 допускав прояви неповаги на її свободу думки та вираження поглядів і переконань, не поводив себе стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в неї повагу до поліції і готовність співпрацювати. 
Правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179 є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.
О 18.49.46 на відеозаписі зафіксовано, як позивач звертається до ОСОБА_13 : «Ваші крики та емоції допоможуть зараз у вирішенні ситуації? Якщо ви будете на них кидатися, вони будуть відбиватися від вас, то я буду стоять й дивитися. Я вас попередив. Конфлікт будете провокувати, стоїте спокійно й мовчки поки не приїде слідчий, йому все й поясните, що до чого». Після чого на місце події підходять ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , о 18.50.25 старший лейтенант поліції ОСОБА_16 питає у напарників, де ще один учасник, на що поліцейські відповідають, що пішов передягтись. ОСОБА_5 почала обурюватися, що іншого кривдника відпустили повідомляє, що чоловік, який пішов з місця бив її, а інший учасник бив її чоловіка. На це Позивач повідомляє ОСОБА_17 , що «та нам хвате одного, та харош, знайдуть його, всі данні встановлено особи» (як було встановлено матеріалами службового розслідування в ході відпрацювання описаного звернення поліцейські наряду 302 не встановили анкетних даних жодного з осіб причетних до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ).
За позицією відповідача, описані вище висловлювання позивача в бік гр. ОСОБА_13 є порушенням абзаців 4, 7, 8, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, окрім того є такими, що дискредитують звання поліцейського в очах громадян і негативно впливають на рівень авторитету і довіри до органів Національної поліції України, викликають у громадян відчуття незахищеності та сприяють розвитку правового нігілізму.
Оцінюючи доводи позивача про те, що дисциплінарна комісія вийшла за межі приводу розслідування, інкримінувавши нові епізоди щодо етики та домедичної допомоги, суд визнає їх необґрунтованими, оскільки в силу ч. ч. 1, 4 ст. 14 та ч. 3 ст. 26 Дисциплінарного статуту НП України службове розслідування за своєю правовою природою є діяльністю із збирання, перевірки та оцінки матеріалів про проступок з метою повного з`ясування всіх обставин події, де доповідна записка слугує лише первинним приводом для його призначення, тоді як дисциплінарна комісія зобов`язана надати правову оцінку всьому комплексу дій (бездіяльності) поліцейського в межах єдиного епізоду відпрацювання виклику. Оскільки епізоди щодо етики та домедичної допомоги виникли в межах відпрацювання того самого виклику від 24.09.2025 (ЄО № 27648), комісія правомірно дослідила ці обставини та надала їм оцінку. Права позивача на захист при цьому порушено не було: його ознайомили з пам`яткою прав, він надавав письмові пояснення, де особисто описував події щодо етики та домедичної допомоги, і залучати захисника не бажав.
Щодо невжиття заходів для встановлення та перевірки осіб, присутніх на місці події (у т.ч. розшукуваного ОСОБА_2 ), суд зазначає наступне.
Заявниця ОСОБА_9 безпосередньо на місці події вказувала на осіб, які побили її чоловіка, а самі ці особи мали характерні зовнішні ознаки причетності до бійки - брудний одяг, сліди землі, кров на обличчі, плями бурого кольору, агресивну поведінку. Сукупність цих обставин у поєднанні зі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пп. 10 п. 2 розд. IX Інструкції № 357 (категорія виклику «Бета») надавала позивачу законні підстави для перевірки документів, чого зроблено не було. Посилання позивача на відсутність заяв від потерпілого та заявниці як на підставу для невжиття цих заходів суд відхиляє: відсутність заяви не означає відсутності правопорушення, а пп. 10 п. 2 розд. IX Інструкції № 357 вимагає від поліцейського імперативного виконання превентивних заходів під час реагування на виклики категорії «Бета» незалежно від наявності заяви. Внаслідок цієї бездіяльності з місця події безперешкодно зник ОСОБА_2 , який перебував у розшуку за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 408 КК України. Довід позивача про те, що безпосередньо з громадянином ОСОБА_2 він особисто не контактував, не звільняє його від відповідальності, оскільки обов`язок перевірки документів присутніх на місці події осіб покладався на весь наряд. За таких обставин суд визнає доведеним вчинення позивачем дисциплінарного проступку в цій частині.
Водночас, суд критично оцінює висновок дисциплінарної комісії щодо правомірності залишення автоматичної зброї в автомобілі. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач залишив автоматичну зброю АК-74 у зачиненому броньованому службовому автомобілі, перебуваючи від нього на відстані 3-5 метрів та зберігаючи постійний зоровий і фізичний контроль за транспортним засобом. Підпункт 6 п. 10 розд. І Інструкції № 70 забороняє залишати табельну зброю без нагляду, проте термін «залишення без нагляду» цією Інструкцією не визначений, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» має тлумачитися на користь особи. Оскільки зброя з володіння позивача не вибувала, перебувала під постійним наглядом у захищеному об`єкті і загрози її втрати чи заволодіння не виникло, відповідач безпідставно кваліфікував ці дії як порушення підпункту 6 пункту 10 розділу І Інструкції № 70. Рішення не тримати довгоствольну зброю в руках при цьому було зумовлене службовою необхідністю - готовністю позивача до надання допомоги або евакуації потерпілого. За таких обставин суд не визнає доведеним факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку в цій частині.
Стосовно відсутності кулезахисного шолома суд враховує, що пп. 2 п. 2 розд. IX Інструкції № 357 вимагає від поліцейського бути «екіпірованим», що означає обов`язок безпосередньо носити (бути вдягнутим у) надані засоби індивідуального захисту, а не просто зберігати їх у транспортному засобі. В умовах воєнного стану на території активних бойових дій (до яких наказом Мінреінтеграції № 376 віднесено м. Херсон) дотримання цієї вимоги є обов`язком поліцейського, про що позивачу неодноразово наголошувалося під час систематичних інструктажів. Перебування позивача без шолома безпосередньо під час відпрацювання виклику дійсно містить ознаки неналежного виконання вимог щодо особистої безпеки. Разом з тим, оцінюючи ступінь тяжкості вказаного проступку, суд враховує, що шолом не був відсутній взагалі, а перебував у службовому автомобілі в безпосередньому доступі поліцейського, а сам виклик відпрацьовувався поза межами безпосереднього вогневого контакту чи активного обстрілу. За таких обставин вказане порушення має характер некоректної оцінки оперативної обстановки на місці події та неналежного застосування елементів екіпірування, проте за ступенем суспільної шкідливості та тяжкості наслідків не має характеру грубого дисциплінарного проступку і не призвело до настання тяжких чи непоправних наслідків, а тому за своєю правовою природою може бути підставою для застосування менш суворого дисциплінарного стягнення, однак не може слугувати самостійним чи достатнім підґрунтям для звільнення зі служби в поліції.
Надаючи оцінку висновкам комісії щодо ненадання домедичної допомоги, суд зазначає, що судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що потерпілий ОСОБА_6 перебував у свідомості та категорично, неодноразово відмовився від надання йому будь-якої домедичної чи медичної допомоги та виклику швидкої. Чинне законодавство України не передбачає примусового надання домедичної допомоги повнолітній дієздатній особі за наявності її чітко висловленої відмови. При цьому на момент перебування патрульних на місці події бригада екстреної медичної допомоги вже була викликана заявницею ОСОБА_9 . Довід відповідача про те, що фізичний стан потерпілого міг вплинути на об`єктивне усвідомлення ним факту відмови від допомоги, судом відхиляється як такий, що не підтверджений жодним висновком спеціаліста, здатним засвідчити відсутність у потерпілого станом на момент відмови можливості усвідомлювати значення своїх дій. За таких умов у діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку за п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».
Щодо порушення Правил етичної поведінки поліцейських (наказ МВС № 1179) суд зазначає наступне. О 18.49.46 на відеозаписі зафіксовано, як позивач звертається до ОСОБА_13 : «Ваші крики та емоції допоможуть зараз у вирішенні ситуації? Якщо ви будете на них кидатися, вони будуть відбиватися від вас, то я буду стоять й дивитися. Я вас попередив. Конфлікт будете провокувати, стоїте спокійно й мовчки поки не приїде слідчий, йому все й поясните, що до чого». На обурення заявниці щодо того, що один з учасників події зник з місця, позивач повідомив: «та нам хвате одного, та харош, знайдуть його, всі данні встановлено особи», хоча, як встановлено матеріалами службового розслідування, анкетні дані жодної з причетних до нанесення тілесних ушкоджень осіб на той момент встановлені не були. Суд не приймає доводи позивача про те, що вказані висловлювання були виключно стриманим попередженням, спрямованим на запобігання конфлікту: категоричний, зверхній тон звернення суперечить вимозі ст. 38 Закону України «Про запобігання корупції» щодо ввічливого ставлення до громадян, а надання заявниці завідомо недостовірної інформації про хід реагування на її звернення виходить за межі допустимої стриманості і підриває довіру громадянина до поліції. За таких обставин суд визнає доведеним вчинення позивачем дисциплінарного проступку і в цій частині.
Таким чином, за результатами дослідження матеріалів справи суд визнає доведеними три з інкримінованих позивачу епізодів - невжиття заходів для перевірки осіб на місці події, що спричинило втрату розшукуваного ОСОБА_2 , перебування без кулезахисного шолома та надання заявниці недостовірної інформації у зневажливій формі, - і водночас визнає недоведеними та спростованими встановленими обставинами справи доводи відповідача щодо залишення зброї без нагляду та ненадання домедичної допомоги.
Суд не залишає поза увагою позицію відповідача про те, що встановлені порушення не можуть оцінюватися ізольовано одне від одного, а їх сукупність - як допущена в межах одного й того самого виклику, так і обтяжена тим, що бездіяльність позивача призвела до втрати з поля зору правоохоронних органів особи, яка ухиляється від військової служби в умовах дії правового режиму воєнного стану, - утворює системний характер недбалості, що є самостійною підставою для застосування найсуворішого виду стягнення незалежно від тяжкості кожного окремого епізоду. 
Суд оцінив цей довід і не приймає його з таких підстав.
По-перше, ст. 29 Дисциплінарного статуту прямо закріплює принцип застосування дисциплінарних стягнень у порядку зростання їх суворості - від зауваження до звільнення зі служби в поліції, а ч. 3 ст. 19 цього ж Статуту вимагає від суб`єкта дисциплінарної влади враховувати не лише факт вчинення проступку, а й характер та обставини його вчинення, ступінь вини та особу порушника. Сукупність кількох порушень сама по собі не звільняє відповідача від обов`язку обґрунтувати, чому саме крайній захід впливу, а не проміжний вид стягнення (сувора догана, попередження про неповну службову відповідність, пониження у спеціальному званні), є необхідним та достатнім для досягнення мети дисциплінарної відповідальності. Ні у висновку службового розслідування, ні у поданих суду доказах відповідач не навів жодного обґрунтування того, чому застосування менш суворого стягнення було б у цьому випадку неефективним, що є самостійною процедурною підставою для визнання стягнення необґрунтованим, а не лише питанням суддівської оцінки тяжкості проступку.
По-друге, суд враховує, що жодне з трьох доведених порушень не пов`язане з умисним заподіянням шкоди людині, корупційним мотивом, насильством або свідомим невиконанням прямого наказу. Йдеться про недбалість у виконанні превентивних заходів, неналежне використання засобів екіпірування та невдалу, хоча й недостовірну, репліку в емоційно напруженій ситуації. Сукупність кількох порушень цього характеру підвищує ступінь вини позивача порівняно з одиничним епізодом, однак не трансформує її в умисну грубу поведінку, що дискредитує звання поліцейського настільки, аби виключати можливість виправлення особи в межах проходження служби.
По-третє, щодо доводу про особливу вагу епізоду з ОСОБА_2 в умовах воєнного стану суд зазначає, що небезпека, яку становить неідентифікована особа, яка ухиляється від військової служби, є реальною і судом враховується при кваліфікації цього епізоду як доведеного дисциплінарного проступку. Разом з тим, ця обставина не була і не могла бути відома позивачу на момент вчинення проступку - рішення не перевірити особу ухвалювалося до того, як міг виникнути будь-який зв`язок цієї особи з дезертирством, а тому підвищена суспільна небезпека є об`єктивним наслідком бездіяльності, що обтяжує оцінку самого проступку, але не свідчить про свідоме потурання позивача ухиленню від військової служби чи про його особливий намір. Ця обставина є підставою для більш суворого стягнення в межах градації, встановленої ст. 13 Дисциплінарного статуту, а не для автоматичного визнання пропорційним найсуворішого з можливих заходів.
Вирішуючи питання про пропорційність застосованого до позивача стягнення, суд враховує вимоги ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту, згідно з якою під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Визначаючи вид стягнення, відповідач безпідставно не врахував попередню поведінку позивача, наявність численних подяк від громадян, відсутність діючих дисциплінарних стягнень та тривалий стаж сумлінної служби.
Суд також враховує постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 420/31403/24, якою вже одного разу було визнано незаконним звільнення позивача зі служби в поліції. У зазначеній справі судами двох інстанцій встановлено, що дисциплінарна комісія відповідача кваліфікувала неоднозначні, фрагментарно зафіксовані на відеозаписі дії позивача як тяжкі умисні порушення без достатньої доведеності, а також поставила позивачу в провину порушення, щодо якого йому не було забезпечено право надати пояснення, і в підсумку застосувала найсуворіший вид дисциплінарного стягнення без належного дослідження всіх обставин справи та без індивідуалізації покарання. Хоча обставини тієї справи не є тотожними обставинам цієї справи, зазначена постанова свідчить про повторюваність підходу відповідача до застосування крайнього заходу дисциплінарного впливу без проходження проміжних щаблів стягнення, що суд враховує при оцінці пропорційності оскаржуваного стягнення.
З огляду на встановлені судом обставини, включно з наведеною вище оцінкою сукупності доведених порушень та їх зв`язку з умовами воєнного стану, суд доходить висновку, що застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу дисциплінарного впливу у вигляді звільнення зі служби в поліції є непропорційним фактичним обставинам справи: жодне з доведених порушень не спричинило тяжких чи непоправних наслідків, жодне з них не пов`язане з умисним заподіянням шкоди, а відповідач не обґрунтував неможливість досягнення мети дисциплінарної відповідальності шляхом застосування менш суворого стягнення та не врахував обставин, що характеризують позивача позитивно.
З огляду на непропорційність застосованого стягнення висновку службового розслідування від 06.11.2025, наказ ДПП № 803 від 18.11.2025 про застосування дисциплінарного стягнення в частині, що стосується позивача, та наказ ДПП № 2007 о/с від 22.11.2025 про звільнення позивача підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відтак, ОСОБА_1 слід поновити на посаді інспектора батальйону УПП в Херсонській області ДПП з 23.11.2025.
Згідно з п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.
Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Згідно наданої довідки ДПП від 1.12.2025 № 1687, грошове забезпечення ОСОБА_1 за вересень та жовтень 2025 року склало 45 806,36 грн та 63 172,40 грн, середньоденне грошове забезпечення склало 534,47 грн.
Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.11.2025 по 02.09.2026 (284 дня) в розмірі 151 789,48 грн.
Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, суд керується статтями 56 Конституції України, статтями 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України та враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.
Порушення прав особи з боку суб`єкта владних повноважень неминуче викликає негативні емоції, однак для виникнення права на відшкодування моральної шкоди такі переживання мають досягти рівня страждань або приниження. Оцінка цього рівня є оціночною категорією і залежить від сукупності обставин: інтенсивності, тривалості протиправних дій, їх мотивів, а також настання конкретних фізичних чи психологічних наслідків для потерпілого.
Відповідно до вимог статей 77, 79 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги. У справах про відшкодування моральної шкоди саме на позивача покладається обов`язок довести факт заподіяння шкоди, її розмір та наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача та моральними стражданнями.
Сам факт порушення права позивача на належні умови проходження служби та незаконне (непропорційне) звільнення - вже вдруге, оскільки згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі № 420/31403/24 позивача було поновлено на службі після незаконного звільнення, - завдав йому моральних страждань, що призвели до погіршення стану здоров`я (що підтверджується зверненнями до екстреної медичної допомоги 24.11.2025 та лікуванням у сімейного лікаря 01 і 05 грудня 2025 року), порушення звичайного ритму життя та необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав. Повторюваність порушення прав позивача одним і тим самим роботодавцем певною мірою свідчить про підвищений ступінь вини відповідача.
Разом з тим, суд враховує, що в цій справі доведено вчинення позивачем трьох дисциплінарних порушень, включно з таким, що мало реальні негативні наслідки у вигляді втрати з поля зору розшукуваної особи, а тому застосування до позивача заходу дисциплінарного впливу, хоча й було непропорційним за видом обраного стягнення, ґрунтувалося на реально встановлених фактах неналежного виконання позивачем службових обов`язків. Ця обставина істотно знижує ступінь моральних страждань, які можуть бути поставлені у вину виключно відповідачу, оскільки частина негативних наслідків (відсторонення від служби, репутаційні втрати) є прямим наслідком власної поведінки позивача, а не свавільних дій відповідача.
Виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи співмірність заявленої суми із характером моральних страждань та частку власної вини позивача у виникненні спірних правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме шляхом стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди у розмірі 7 000 грн, що буде достатньою та сатисфакційною компенсацією за завдані моральні переживання. В іншій частині моральних вимог слід відмовити.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст. 3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048; ЄДРПОУ 40108646) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 1 (в частині, що стосується ОСОБА_1 ) наказу Департаменту патрульної поліції № 803 від 18.11.2025 «Про застосування до працівників УПП в Херсонській області та УПП в Чернівецькій області ДПП дисциплінарних стягнень в частині застосування дисциплінарного стягнення».
Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції № 2007 о/с від 22.11.2025 «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.
Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора батальйону Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції з 23.11.2025.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.11.2025 по 02.09.2026 в сумі 151 789,48 (сто п`ятдесят одну тисячу сімсот вісімдесят дев`ять тисяч грн 48 коп.) грн.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк