Справа № 758/3387/26 
Категорія 38 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді – Войтенко Т. В.,
за участю секретаря судового засідання – Крупина Ю. А., 
відповідачки – ОСОБА_1 , 
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2026 року позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2024 року ОСОБА_1 уклала з АТ «А-Банк» кредитний договір ABH0CT155101710820548290, щодо надання останній кредиту в розмірі 50 000,00 грн. строком на 60 місяців (тобто до 18.03.2029 року) зі сплатою процентів у розмірі 75,00% щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. 
Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору: 50 000.00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 18.03.2029 року, терміном на 60 місяців. 
Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 75.00 річних. На суму фактично використаних кредитних коштів банк нараховував відповідачу проценти. 
Посилаючись на те, що відповідач періодично користувався кредитними коштами, однак не поповнював рахунок для погашення заборгованості, в зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 24.02.2026 року становить 60 193,64 грн., яка складається з:
47 235,54 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);
12 498, 51 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами;
459,59 грн.- загальний залишок заборгованості за пенею
та 2 662,4 грн. судових витрат.
Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 09.03.2026 р. позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
22 квітня 2026 року від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому відповідачка не визнає позовні вимоги в повному обсязі, зважаючи на наступне. Кредитний договір був оформлений під впливом маркетингу через мобільний застосунок. У застосунку було зазначено лише суму кредиту, розмір щомісячного платежу і строк кредитування. Графік платежів був відсутній. Так, із суми 3 256, 00 грн. на погашення тіла кредиту було зараховано лише 26 грн. Посилалась на те, що договір викладений дрібним шрифтом та з`явився в додатку лише після натискання кнопки підпису. Вказала, що має другу групу інвалідності та встановлені діагнози: шизофренія, серцева недостатність, гіпертонічна хвороба, артеріо-венозну мальформацію мозку. У зв`язку з чим не могла повною мірою усвідомлювати значення своїх дій. Зазначила, що нею було сплачено 19 платежів на загальну суму 61 866 грн., що значно перевищує тіло кредиту, однак банк в односторонньому порядку змінив умови договору та вимагав сплатити всю суму відразу у розмірі 52 000,00 грн., чим викликав у останньої загострення хвороби. Крім того, повідомила, що не ухилялась від виконання зобов`язання за договором та зверталась до банку з проханням реструктуризації боргу. Втім, представниками банку було запропоновано лише перекредитування на більш невигідних умовах. 
24.06.2026 року від представника відповідача надійшов Відзив на позовну заяву. Відповідачка не погоджується із позовними вимогами в частині стягнення нарахованих процентів, оскільки вважає їх необґрунтованими, а заявлена до стягнення сума є неспівмірною із сумою основного боргу та призводить до покладання на відповідачку надмірного фінансового навантаження. ОСОБА_1 заперечує факт укладення спірного кредитного договору та отримання будь -яких грошових коштів від позивача або первісного кредитора. Жодних заяв на отримання кредиту відповідачка не подавала, кредитний договір не підписувала, процедуру ідентифікації не проходила та грошових коштів не отримувала. Про існування кредитного договору відповідачці стало відомо лише після отримання вимог про його погашення. На переконання відповідачки, кредитні зобов`язання були оформлені невстановленими особами шляхом незаконного використання її персональних даних. Тобто остання є не боржником, а потерпілою особою від шахрайських дій третіх осіб. Щодо нарахування пені в період дії воєнного стану вважає його таким, що суперечить меті законодавчого регулювання та фактично покладає на відповідача додатковий фінансовий тягар. Відтак, відповідачка не згодна з даним позовом та просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. 
30.04.2026 року від представника позивача надійшла Відповідь на відзив. Представник позивача вказує, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, приєднавшись до них та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до Умов та Правил, викладеними на сайті банку. Погодження використання електронного підпису між сторонами було досягнуто при проведенні верифікації і ідентифікації клієнта при первісному зверненні до банку і підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Надані виписки по рахункам та розрахунок заборгованості свідчать про тривале виконання зобов`язань за кредитним договором позичальником і активне користування кредитом, що підтверджує отримання позичальником кредиту та наявну заборгованість.
01.06.2026 року від відповідачки надійшли додаткові пояснення, в яких вона звертала увагу суду на невідповідність між заявленою банком процентною ставкою за кредитом та реальною процентною ставкою. Заперечувала щодо правомірності розрахунку заборгованості наданого позивачем, на підтвердження чого надала для порівняння інші кредитні договори та графіки платежів до них у цьому ж банку. 
24.06.2026 року від ОСОБА_1 надійшли пояснення, в яких остання посилалась на неправомірність дій працівників банку та психологічний тиск, який виражався у постійних погрозах щодо блокування кредитних карт та рахунків та продажу її квартири за борги. Додатково просила врахувати суд, що хворіє на психічне захворювання та неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи без його участі. 
У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1  повідомила, що не заперечує факт укладення кредитного договору. Повідомляла, що намагалася погашати заборгованість рівними платежами щомісячно, однак в певний момент настала ситуація, коли виникла затримка оплати орієнтовно на суму 9 тис. гривень. Саме в результаті цієї затримки банк вирішив звернутися до неї з позовом про стягнення усієї суми заборгованості. Попри це, звертала увагу суду на те, що в липні 2025р. внесла платіж у розмірі 4500 грн., потім погасила 1200 грн. 
Повідомляла, що позивач почав застосовують до неї політику терору, вимагаючи погашення заборгованості. 
Факт звернення з позовною заявою вважає несправедливим по відношенню до неї, адже за умовами кредитного договору вона мала ще право погашати заборгованість до 2029р., а наразі вона змушена буде погашати цю заборгованість в 2026р..
Відповідачка у судовому засіданні просила суд не стягувати з неї відсотки, адже такі є несправедливими. Звертала увагу суду на те, що тоді, коли вона вносила понад 3000грн. як черговий платіж, банк зараховував лише 26 грн. на погашення кредитної заборгованості, решта суми йшла на погашення відсотків. Просила також відмовити у стягнення з неї відсотків, адже нею загалом вже сплачено 61866,00 грн., тоді як тіло кредиту становило 50 000 грн. 
Стверджувала, що уклала даний кредитний договір виключно тому, що відносно неї було застосовано агресивний маркетинг, вона натиснула 2 кнопки і в результаті отримала 50 000 грн.. 
Вважає, що банк не має право стягувати заборгованість з неї достроково, адже вона з 1979р. хворіє на невиліковну хворобу. Повідомила, що не визнавалася недієздатною чи обмежено дієздатною, однак могла укладати договір у момент, коли не розуміла, що укладає.
Також у судовому засіданні подала клопотання про розстрочку виконання судового рішення, просила стягнуту суму розстрочити на 5 років рівними платежами.
Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову у зв`язку з наступним.
З матеріалів справи вбачається, що 19.03.2024 року ОСОБА_1 уклала з АТ «А-Банк» договір шляхом підписання Заяви про надання послуги «Швидка готівка» та Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка», за умовами якої зобов`язався у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості сплатити Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Отже, суд дійшов висновку, що при укладенні вищезгаданого договору було дотримано умови, порядок та обставини укладення цього договору, а також погоджено усі його істотні обставини. Такий договір є чинним, а докази зворотного в матеріалах справи відсутні.
Банком 19.03.2024 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 50 000,00 грн. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість користуватися кредитними коштами, що підтверджується випискою з рахунку. 
Проте відповідач, всупереч умов договору та ст. 526 ЦК України, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитом.
Так, статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови ви зобов`язання.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредитний ліміт, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а відтак банк має право стягнути заборгованість, що утворилась за кредитним договором, у судовому порядку.
Так, звертаючись до суду із позовом АТ «Акцент-Банк» надало належні та допустимі докази укладення договору від 19.03.2024 року з можливістю користування кредитними коштами. 
ОСОБА_1 отримала кредитні кошти за договором №ABH0CT155101710820548290, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула.
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 24.02.2026 року відповідач має 47 235,54 грн. заборгованості за наданим кредитом, 12 498,51 грн. заборгованості за відсотками, 459,59грн. заборгованості за пенею.
Розрахунок заборгованості відповідача по договору відповідає вимогам закону, спростований відповідачем не був. 
Відтак, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 47 235,54 грн. заборгованості за тілом кредиту та 12 498,51 грн. заборгованості по сплаті відсотків за період з 19.03.2024 по 24.02.2026. 
Таких висновків суду не змінюють посилання відповідачки на те, що розмір відсотків є несправедливим та перевищує суму кредиту. Суд не погоджується з твердженням відповідача, що нараховані позивачем відсотки мають ознаки не компенсаційної, а штрафної функції, а тому є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності й розумності, що не узгоджується із приписами п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Так, відповідно до п. 6 Процентна ставка (фіксована) – 75% на рік. Проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу. Розрахунок процентів здійснюється на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, за формулою: сума заборгованості * річну відсоткову ставку/360 днів ( умовно) на рік.
Отже, умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів протягом строку дії кредитного договору у фіксованому розмірі.
Кредитний договір підписала відповідачка шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що нею не заперечується.
Відповідно до ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).
Заперечуючи проти стягнення відсотків, відповідачка помилкового ототожнює поняття відсотків за користування кредитом, що регулюються ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України та компенсації (штраф, пеня) за невиконання зобов`язання за договором.
З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Висновків суду про необхідність стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків не спростовують доводи відповідачки про те, що вона підписувала договір у стані, коли не розуміла значення своїх дій. Незважаючи на наявність відомостей про хворобу відповідачки, судового рішення про визнання відповідачки недієздатною, обмежено дієздатною або про визнання договору недійсним не надано. Крім того, відповідачка усвідомлено здійснювала погашення заборгованості, вносила щомісячні платежі, чим підтвердила визнання умов кредитного договору. 
Що стосується вимог банку про стягнення пені, суд зазначає таке. 
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18:
«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 47 235,54 грн. та за відсотками – у розмірі 12 498,51 грн., а всього 59 734,05 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2662,40 грн відповідно до платіжної інструкції від 24 лютого 2026 року. Пунктом 9 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0433359 від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, безстроково. Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не можуть бути стягнуті з відповідачки. 
Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про розстрочку виконання судового рішення, суд таке залишив без розгляду, оскільки попередньо копія такого клопотання не направлялася позивачу та суд не отримав позицію банку щодо можливості розстрочки виконання судового рішення. Принагідно суд роз`яснює право відповідачки ініціювати питання про розстрочку виконання судового рішення шляхом подання відповідної заяви, яка буде відповідати вимогам статті 435 ЦПК України та міститиме вимогу про розстрочку не більше ніж на 1 рік. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625,630, 631, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість, яка утворилася станом на 24.02.2026 р. за договором №ABH0CT155101710820548290 від 19.03.2024 року у розмірі 59 734,05 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять чотири гривні 05 коп.)

В решті позовних вимог – відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Учасники справи:
Акціонерне товариство «Акцент-Банк», код ЄДРПОУ 14360080, вул. Батумська 11, м. Дніпро, 49074.
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Суддя Т.В. Войтенко