ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23.07.2026 | м. Івано-Франківськ | Справа № 909/531/26
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бенджен Опт"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Піски Рогатинщини" 
про стягнення заборгованості в сумі 287 022 грн 07 коп.

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Бенджен Опт" із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піски Рогатинщини" про стягнення заборгованості за Договором поставки нафтопродуктів №16/10 від 16.10.2025 у сумі 287 022 грн 07 коп., з яких: 200 000 грн 00 коп. - основний борг; 42 045 грн 70 коп. - пеня, 34 360 грн 31 коп. - відсотки згідно ст. 625 ЦКУ; 10 616 грн 06 коп. - інфляційні нарахування.
Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
01.05.2026 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання заяви у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням.
Копію ухвали від 01.05.2026 про відкриття провадження у справі суд надіслав відповідачу, рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси, які вказані в позовній заяві та одна з них відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Поштове відправлення, яким суд направляв копію ухвали про відкриття провадження відповідачу, підприємство поштового зв`язку АТ "Укрпошта" повернулось із зазначенням у відповідній довідці про причини повернення "адресат відсутній ".
Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії суд направив стороні за належною адресою, тобто адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою реєстрації, вказаною в Єдиному державному демографічному реєстрі чи повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Інформації про іншу адресу відповідача у суду немає. Відповідач сам, у власних інтересах, повинен забезпечити належне приймання кореспонденції, яка направляється на його адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Крім того, у цьому випадку суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвала Господарського суду Івано-Франківської області про відкриття провадження у справі № 909/531/26 від 01.05.2026 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
В контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином, у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, повідомлений про розгляд цієї справи.
01.05.2026 суд встановив відповідачу для подання відзиву на позов п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав.
Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору поставки нафтопродуктів № 16/10 від 16.10.2025 не виконав зобов"язання щодо оплати отриманого товару, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 200 000 грн 00 коп. За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу пеню, 25 % річних та інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 525, 526, 530, 610, 712, 655 Цивільного кодексу України.

Позиція відповідача.
Відповідач відзиву на позов не подав, доводи позивача не спростував, доказів оплати товару не долучив.
Обставини справи. Оцінювання доказів.
16.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бенджен Опт" (далі - Постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Піски Рогатинщини" (далі -Покупець) уклали Договір поставки нафтопродуктів № 16/10 від 16.10.2025 (далі – Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати в погоджені терміни, а Покупець прийняти і сплатити на умовах, викладених в Договорі і Додатках до нього нафтопродукти, що іменуються далі по тексту - "Товар". Кожний Додаток є окремою згодою, укладеною в рамках даного Договору згідно діючого законодавства України. Кожний наступний Додаток не відміняє та не призупиняє дію попередніх Додатків ні повністю, а ні в частині, якщо в ньому не передбачено інше. Всі Додатки, складені Сторонами протягом всього терміну дії цього Договору є його невід`ємною частиною.
Номенклатура Товару, його кількість і ціна встановлюються Сторонами за погодженням в Додатках до цього Договору на підставі заявки Покупця і вказуються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на Товар, які є специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України і складають невід`ємну частину цього Договору.
Загальна ціна цього Договору визначається кількістю отриманого товару покупцем впродовж всього терміну дії Договору. Вартість окремої партії товару визначається Постачальником в рахунках - фактурах і накладних документах, а також у відповідних Додатках на кожну окрему партію товару (п.3.1.).
Пунктом 6 Додатку №1 від 16.10.2025 , Додатку №2 від 23.10.2025 та Додатку №3 від 18.11.2025 до Договору поставки нафтопродуктів №16/10 від 16.10.2025, що є невід`ємними частинами Договору передбачено, що за порушення строків оплати, встановлених п. 5 цього Додатку, Покупець на вимогу Постачальника крім пені згідно з п.4.1. Договору сплачує також, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, 25 (двадцять п`ять) % річних від суми простроченої заборгованості, протягом 5 робочих днів із дня одержання відповідної письмової вимоги постачальника.
Пунктами 5 вищезазначених Додатків встановлено, що Покупець зобов`язується оплатити вартість Партії Товару, що відображена в Додатках, в такому порядку 100% оплати вартості Товару в строк до 16.10.2025, 23.10.2025 та 18.11.2025 відповідно.
В пункті 4.1. Договору сторони передбачили, що в разі невчасної оплати Товару (не оплати) Покупець виплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожний день прострочення від суми невиконаного грошового зобов`язання. Сплата штрафних санкцій не звільняє Сторони від виконання зобов`язань за даним Договором.
Відповідно до п.7.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2025, але в будь - якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов"язань, передбачених цим Договором і Додатками до нього. 
На виконання умов Договору поставки нафтопродуктів № 16/10 від 16.10.2025 позивач поставив відповідачу товар на суму 637 204 грн 77 коп., що підтверджується видатковими накладними № 865 від 16.10.2025, № 901 від 23.10.2025, № 1030 від 18.11.2026, 
товаро - транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів № 865 від 16.10.2025,№ 901 від 23.10.2026 та № 1030 від 18.11.2026, копії яких долучені до матеріалів справи.
В порушення умов Договору поставки нафтопродуктів № 16/10 від 16.10.2025 відповідач поставлений товар оплатив частково в сумі 437 204 грн 77 коп., що підтверджується платіжними інструкціями, копії яких долучені до матеріалів справи, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 200 000 грн.
Станом на 27.07.2026 заборгованість залишилась непогашеною, у зв"язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Так, згідно із частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).
Висновок суду.
Факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати заборгованості підтверджується матеріалами справи, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 200 000 грн 00 коп. заборгованості обґрунтована та належить до задоволення.
Суд перевірив правильність нарахування позивачем сум пені за період з 17.10.2025 до 20.04.2026 та інфляційних втрат за період жовтень 2025 року - березень 2026 року, які згідно з проведеним судом розрахунком більші за суми заявлені позивачем. Відтак суд задовольняє їх за розрахунком позивача в межах заявлених позовних вимог.
Також, суд перевірив правильність нарахування позивачем суми 25 % річних за період з 17.10.2025 до 20.04.2026, яка згідно з розрахунком суду менша за суму заявлену позивачем. Відтак суд задовольняє їх за розрахунком суду в сумі 34 348 грн 74 коп. В задоволенні відсотків річних в сумі 11 грн 54 коп. належить відмовити.
За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 200 000 грн 00 коп. основної заборгованості, 42045 грн 70 коп. - пені, 34 348 грн 77 коп. 25 % річних та 10 616 грн 06 коп. інфляційних нарахувань.

Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 4 305 грн 35 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №291 від 21 квітня 2026 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 4 305 грн 18 коп. покладає на відповідача. Судовий збір в сумі 0 грн 17 коп. на позивача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).
Згідно зі ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
02.04.2026 адвокат Куций С.О (далі – Виконавець) та ТОВ "Бенджен ОПТ" (далі – Замовник) уклали Договір про надання правової допомоги №02/04-26 (далі – Договір).
Відповідно до п.1 Договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати за плату Замовнику правову допомогу, стягнення заборгованостей по сплаті грошових коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Піски Рогантищини".
Згідно із п.2 Договору, Виконавець надає Замовнику наступні послуги:
2.1. вивчення та проведення правового аналізу первинних документів та доказів.
2.2. вивчення та аналіз законодавства, судової практики Верховного Суду та вищих судових інстанцій, побудова адвокатом правової позиції для захисту інтересів Замовника. 2.3. консультація Замовника з метою узгодження правової позиції.
2.4. підготовка та подання заяв по суті справи, апеляційної, касаційної скарг, заяв, клопотань, пояснень, розрахунків та контррозрахунків заборгованості в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.
2.5. представництво Виконавцем інтересів Замовника в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.
Відповідно до п.3 Договору за надання юридичних послуг, передбачених у п.2. встановлюється плата у розмірі 2 000 грн за 1 годину наданих послуг.
Загальна вартість послуг та їх перелік визначається Сторонами в Акті про виконання зобов`язань (п.5 ).
Згідно із п. 9 Договору оплата за послуги передбачені п.2, 4 цього Договору у розмірі визначеному Сторонами в Акті про виконання зобов`язань, здійснюється Замовником протягом 10-ти днів з моменту підписання сторонами Акту про виконання зобов`язань, шляхом безготівкового переказу коштів на банківський рахунок Виконавця. За цим договором може здійснюватись авансування оплати послуг та витрат.
Відповідно до п. 7 Договору, виконавець має право залучати до надання послуг передбачених Договором третіх осіб.
На виконання умов Договору про надання правової допомоги №02/04-26 від 02.04.2026 Позивач здійснив авансування послуг на суму 15 000 грн.
19.04.2026 сторони підписали Акт про виконання зобов`язань за Договором про надання правової допомоги №02/04-26 від 02 квітня 2026 року, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 15 000 грн.
Згідно із ст.15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 зазначеного Кодексу).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для такої справи.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
При визначені розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суд взяв до уваги ту обставину, що спір у цій справі для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які належать дослідженню адвокатом, і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що критеріям співмірності, пропорційності до предмета спору та розумності їх розміру, відповідають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн 00 коп., які відповідно до приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України належить покласти на сторони пропорційно до задоволених вимог, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 999 грн 60 коп. на відповідача. Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 0 грн 40 коп. - на позивача.
Керуючись статтями 2, 73, 74, 129, 233, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
частково задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бенджен Опт" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Піски Рогатинщини" про стягнення заборгованості в сумі 287 022 грн 07 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Піски Рогатинщини", вул. Галицька, буд. 102, м. Рогатин, Івано-Франківська область, 77001 (код 43263104) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бенджен Опт", вул. Конюшинна, буд. 6, м. Львів, 79040 (код 44457776) 200 000 (двісті тисяч) грн 00 коп. основної заборгованості, 42 045 (сорок дві тисячі сорок п"ять) грн 70 коп. - пені , 34 348 (тридцять чотири тисячі триста сорок вісім ) грн 77 коп. відсотків річних та 10 616 (десять тисяч шістсот шістнадцять) грн 06 коп. інфляційних нарахувань , а також 4 305 (чотири тисячі триста п"ять) грн 18 коп., судового збору та 9 999 (дев"ять тисяч дев"ятсот дев"яносто дев"ять) грн 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Відмовити в частині позовних вимог про стягнення 11(одинадцять) грн 54 коп. відсотків річних.
Судовий збір в сумі 0 (нуль) грн 17 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 (п"ять тисяч) грн 40 коп. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.07.2026

Суддя Т. В. Максимів