печерський районний суд міста києва
Справа № 279/42/23-ц 
пр. 2-1751/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Ільєвої Т.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Романенко Д.С.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Шевчука О.С.,
представника відповідача: Лугової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у режимі відеоконференції в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання вчинити дії, -
УСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року представник позивача Шевчук Олександр Сергійович, в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач, АТ «Українська залізниця») про зобов`язання вчинити дії.
У обґрунтування вимог вказано, що з червня 1984 року і по 20.10.2022 року позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця». 26.12.2014 року позивачеві був виданий ордер №175 серії СЖ, на зайняття службового приміщення жилою площею 19,5 кв.м, яке складається з двох кімнат у квартирі, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .
Зазначено, що 14.05.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виключення вказаної квартири із переліку службового житла, на яку 31.05.2021 року була надана відповідь, у якій було зазначено, що прийняття рішення щодо виключення квартир працівників Товариства із числа службових відноситься до компетенції Товариства та було визначено перелік документів, необхідних надати позивачеві для підготовки рішення проекту рішення правління про виключення зазначеної квартири із числа службових.
25.11.2021 року позивач подав заяву до АТ «Українська залізниця», філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», про виключення спірної квартири з переліку службового житла, з додатками відповідно до вимог, визначених у листі №ФБМЕС-01/404 від 31.05.2021 року.
Згідно відповіді від 16.06.2022 року, наданої АТ «Українська залізниця», філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» на запит АО «Лігал Фокс» слідує, що для підготовки філією БМЕС проекту рішення правління про виключення спірної квартири із числа службових ОСОБА_1 необхідно додатково подати інформацію про оціночну вартість даної квартири, а також направити весь пакет документів у сканованому вигляді на електрону пошту відповідача.
18.07.2022 року АО «Лігал Фокс» була надана відповідь на вказаний лист, до якого було долучено довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості - вказаної вище квартири, та було повідомлено, що повторно документи подати в сканованому вигляді не має можливості з підстав того, що вони були подані в оригіналі та в копіях, які були засвідчені нотаріально. 
Однак, відповідачем не було розглянуто вказану заяву позивача.
На підставі викладеного, просив суд зобов`язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 на предмет виключення квартири АДРЕСА_2 з переліку службового житла; стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
05.01.2023 ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області позовну заяву  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання вчинити дії, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.
07.02.2023 ухвалою судді Ільєвої Т.Г. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 279/42/23-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.
18.04.2023 на адресу суду від представника позивача - Шевчука О.С. надійшла відповідь на відзив.
01.05.2023 на адресу суду від представника відповідача - Мерженко Т.П. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що відповідач заперечує проти вимог позову. Вказала, що, АТ «Укрзалізниця» не має повноважень стосовно зняття з житла статусу службового, оскільки це віднесено до компетенції іншого суб`єкта. Чинним законодавством не встановлена така підстава для виключення квартири з переліку службового житла як «звернення особи, яка проживає у службовому житлі». Посилання позивача на порушення його права на житло є безпідставним та таким, зо не знайшли свого підтвердження. Просила відмовити у задоволенні вимог позову.
03.11.2023 на адресу суду від представника позивача - Шевчука О.С. надійшли письмові пояснення.
3.11.2023 на адресу суду від представника позивача - Шевчука О.С. надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
08.02.2024 на адресу суду від представника позивача - Шевчука О.С. надійшло клопотання про приєднання доказів.
27.02.2024 на адресу суду надійшла заява представника позивача - Шевчука О.С. про зупинення провадження у справі до винесення постанови Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в цивільній справі № 279/122/23-ц.
27.02.2024 ухвалою судді Ільєвої Т.Г. заяву представника позивача - Шевчука О. С. про зупинення провадження, задоволено. Провадження у справі №279/42/23-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання вчинити дії - зупинене до винесення постанови Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в цивільній справі № 279/122/23-ц.
12.05.2025 на адресу суду надійшов лист Верховного Суду з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в цивільній справі № 279/122/23-ц, якою суд відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката Шевчука Олександра Сергійовича про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року залишено без змін.
23.05.2025 ухвалою судді Ільєвої Т.Г. відновлено провадження у цивільній справі № 279/42/23 та призначено судове засідання.
07.04.2026 на адресу суду від представника позивача - Шевчука О.С. надійшли додаткові письмові пояснення.
У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали, просили задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти вимог позову та просила відмовити у його задоволенні.
Суд, заслухавши сторону позивача, сторону відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку.
За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що він зі своєю родиною тривалий час проживають у спірній службовій квартирі, а відмова відповідача виключити цю квартиру зі службового фонду порушує житлові права позивача.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 04.06.1984 і до 20.10.2022 перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця».
Рішенням виконавчого органу Коростенської міської ради Житомирської області від 25.12.2014 включено до складу службового житла по відокремленому підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень, зокрема і квартиру №34 , та затверджено рішення спільних засідань адміністрації і профкому підприємств, організацій та установ про виділення службових жилих приміщень по відокремленому підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень по працівникам відокремленого підрозділу ремонтно вагонного депо Коростень, за яким службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , жилою площею 19,5 кв.м., надано ОСОБА_1 , склад сім`ї одна особа.
26.12.2014 позивачеві був виданий ордер №175 серії СЖ, на зайняття вказаного службового приміщення.
14.05.2021 позивач звернувся із заявою до Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" , в якій просив прийняти рішення про виключення виділеної йому квартири з переліку службового житла, направити до Виконавчого комітету Коростенської міської ради клопотання, яким надати дозвіл виключити вказану квартиру з переліку службового, подавши копії ряду документів.
Листом від 31.05.2021 Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" позивачеві було запропоновано додатково надіслати до філії БМЕС певний перелік документів для підготовки проекту рішення правління про виключення квартири із числа службових. 
25.11.2021 ОСОБА_1 подав заяву до АТ «Українська залізниця», філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», про виключення квартири з переліку службового житла, з додатками, відповідно до вимог зазначених у листі № ФБМЕС-01/404 від 31.05.2021.
16.06.2022, від АТ «Українська залізниця», філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», надійшла відповідь № ФБМЕС-01/282, відповідно до змісту якого повідомлено, що для підготовки філією БМЕС проекту рішення правління про виключення квартири АДРЕСА_2 , із числа службових, ОСОБА_1 необхідно додатково надати інформацію про оціночну вартість об`єкта, що пропонується до виключення з числа службового, а також направити весь пакет документів у сканованому вигляді на електронну пошту.
18.07.2022 року представником позивача була надана відповідь АТ «Українська залізниця», філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», до якої було долучено довідку про оціночну вартість майна та повідомлено про неможливість подання пакету документів в сканованому виді, оскільки вони були подані в оригіналах.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 31 ЖК України (у редакції чинній на день виникнення спірних відносин), громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Згідно з частиною першою статті 118 ЖК України (у редакції чинній на день виникнення спірних відносин), службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (далі - Положення).
Згідно з пунктом 2 Положення службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).
Відповідно до пункту 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.
Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Отже, жиле приміщення виключається з числа службових рішенням виконавчого комітету відповідної ради.
Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Так, судовим розглядом встановлено, що заява позивача була розглянута в межах Закону України «Про звернення громадян», а саме було надано відповідь про те, який перелік документів необхідний для того, щоб керівництво відповідного підрозділу розглянуло можливість виключення житла із переліку службових. Однак, позивач не надав документи відповідно до переліку.
Позивач у позові вказує, що нерозгляд відповідачем заяви про виключення спірної квартири із числа службового житла порушує його права на одержання житла в постійне користування та обмежує його в праві приватизації даного житла.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Статтею 8 зазначено закону передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється па підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Однак, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не містить положень, які зобов`язували би органи приватизації здійснювати таку приватизацію за відсутності відповідної заяви громадянина та відповідного рішення про приватизацію. Заяви позивача про приватизацію житлового приміщення (з необхідним переліком документів) до відповідача не надходило.
Відповідно до змісту ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з викладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не підлягають задоволенню.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.
Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позову, судовий збір покладається на позивача.
Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265,352,354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
В И Р І Ш И В :

Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 13.07.2026 року.

Суддя           Тетяна ІЛЬЄВА