КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/12071/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/10910/25

09 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.
при секретарі - Можарівській М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача Національної поліції України - Невгад Яніни Вікторівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2026 року, постановлене під головуванням судді Писанець Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору нотаріус Першої Броварської державної нотаріальної контори Журавська Валентина Вікторівна про скасування арешту майна, -
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Національної поліції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору нотаріус Першої Броварської державної нотаріальної контори Журавська Валентина Вікторівна про скасування арешту майна.
В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який за життя склав заповіт, посвідчений 30 січня 2006 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. за реєстровим № 198, яким розпорядився на користь позивача ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 1,040 га, що розташована на території Броварської міської ради.
Зазначає, що 29 червня 2023 року було відкрито спадкову справу № 300/2023, щодо спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Вказує на те, що маючи на меті отримати майно, що належало позивачу від ОСОБА_2 за заповітом, а саме земельну ділянку, розташовану на території Броварської міської ради, площею 1,040 га, позивач звернулась до Першої Броварської державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно. Постановою державного нотаріуса від 26 січня 2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до вилучення записів про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вказує на те, що з наданої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 січня 2024 року було встановлено, що на майно ОСОБА_2 , яке належне за заповітом позивачу, накладено арешт з реєстраційним номером обтяження № 12864233, підставою обтяження є постанова про накладення арешту на майно від 24 липня 2012 року старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України Киричком В.М., обтяжувачем та заявником є ГСУ МВС України.
Зазначає, що позивачем було вичерпано всі можливі позасудові способи захисту своїх спадкових прав, а саме звернулася до нотаріальної контори, подала адвокатські запити до державного підприємства «Національні інформаційні системи», Міністерства юстиції України та Головного слідчого управління Національної поліції України з метою встановлення причинно-наслідкового зв`язку накладення обтяження.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної поліції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору нотаріус Першої Броварської державної нотаріальної контори Журавська В.В. про скасування арешту майна задоволено.
Скасовано арешт з земельної ділянки, розташованої на території Броварської міської ради, площею 1,040 га, зареєстрованої згідно державного акту на право власності на землю, серії РІ №267815, під кадастровим номером 3210600000:01:019:0084, накладеного ГСУ МВС України Постановою про накладення арешту на майна від 24.07.2012 року, старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України Киричок В.М., під реєстраційним номером обтяження 12864233, що належало ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 15 травня 2026 року представник відповідача Національної поліції України - Невгад Я.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2026 у справі № 361/10910/25, відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2026 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Вказує на те, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства.
Водночас питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя у порядку, передбаченому статтею 174 КПК України.
Отже, на думку апелянта наявність незакінченого кримінального провадження виключає можливість розгляду справи про звільнення майна з-під арешту за правилами цивільного судочинства.
Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення залишились невстановленими обставини щодо руху кримінальної справи, у рамках якої накладено арешт на майно ОСОБА_2 , яке ОСОБА_1 має на меті набути у порядку спадкування. Зокрема, матеріали справи взагалі не містять відомостей про реєстраційний номер кримінальної справи, її реквізити, у рамках якої накладено спірний арешт; відсутні також відомості про закриття такої кримінальної справи, направлення її до суду для розгляду по суті або про наявність остаточного судового рішення в ній.
Крім того, апелянт зазначає, що судом не з`ясовувалося питання щодо процесуального статусу ОСОБА_2 у такій кримінальній справі, а саме чи накладався арешт на його майно як учасника кримінальної справи або іншої особи.
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту закриття кримінальної справи або скасування постанови про її порушення, у межах якої накладено спірний арешт, що є необхідною передумовою для розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства.
23 червня 2026 року до Київського апеляційного суду від представника позивача  ОСОБА_1 адвоката Оксененко Д.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для її задоволення. 
В судове засідання з`явився представник відповідача Національної поліції України - Невгад Я.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Представник ОСОБА_1 адвокат Оксененко Д.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору нотаріус Першої Броварської державної нотаріальної контори Журавська В.В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась засобами електронного зв`язку. Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, поштова кореспонденція була доставлена адресату 12.06.2026, листом від 23.06.2026 року просила слухати справу за відсутності представника.
З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін. 
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , який за життя склав заповіт, посвідчений 30.01.2006 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу за зареєстрованим номером 198 Іваненком О.В., яким розпорядився на користь ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 1,040 га, що розташована на території Броварської міської ради.
29.06.2023р. відкрито спадкову справу №300/2023, спадщину прийняли: за заповітом ОСОБА_1 , за законом ОСОБА_3 .
Постановою нотаріуса від 26.01.2024 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно до вилучення записів про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З отриманої на запит адвоката інформації було встановлено, що на майно спадкодавця ОСОБА_2 , належне за заповітом позивачу, було накладено арешт з реєстр номером №12864233, при цьому, підставою для обтяження є постанова про накладання арешту на майно від 24.07.2012 старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України Киричок В.М., обтяжувачем та заявником є ГСУ МВС України.
У відповіді на адвокатський запит зазначено, що під час здійснення пошукових функцій в інформаційних ресурсах в межах службової діяльності та відповідного рівня доступу встановлено, що в ГСУ МВС України відсутня інформація з приводу арешту нерухомого майна ОСОБА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної поліції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору нотаріус Першої Броварської державної нотаріальної контори Журавська В.В. про скасування арешту майна, суд першої інстанції посилався на те, що Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. 
Суд першої інстанції зазначив, про необхідність виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна після припинення кримінальної справи, КПК України 1960 року, однак факт припинення не встановлював. 
При цьому суд вважав , що з урахуванням тривалого періоду часу, що минув після закриття кримінального провадження стосовно спадкодавця, вирішення питання про припинення втручання у право власності шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року не буде ефективним способом захисту порушеного права.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд скасування арешту нерухомого майна, який, за даними реєстру, накладений у межах кримінального провадження постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Киричка В.М. від 24 липня 2012 року.
Отже, до предмета доказування у цій справі входили не лише обставини прийняття позивачем спадщини та наявності запису про арешт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а й обставини, що підтверджують правові підстави для припинення такого арешту: обставини його накладення, процесуальний статус особи, на майно якої накладено арешт, стадія та подальший рух кримінальної справи або кримінального провадження, факт його закриття, припинення, завершення судовим рішенням чи інші обставини, які свідчили б про відпадіння потреби у подальшому існуванні арешту.
Саме ці обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки арешт майна, накладений у порядку кримінального процесуального закону, є заходом забезпечення відповідного кримінального провадження, а тому питання про його скасування не може вирішуватися виключно на підставі факту смерті власника майна та наявності спадкового інтересу позивача без встановлення процесуальної підстави, мети та подальшої долі такого арешту.
Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинної на час накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадилося шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.
Згідно з вказаною нормою арешт міг застосовуватися у зв`язку з конкретною кримінальною справою, щодо конкретного процесуального статусу особи та для конкретної процесуальної мети - забезпечення цивільного позову або можливої конфіскації майна.
Відповідно до пункту 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Таким чином, сам факт накладення арешту до набрання чинності КПК України 2012 року не свідчить про припинення такого арешту або про відпадіння правових підстав для його існування. Закон прямо передбачає продовження дії такого арешту до моменту його зміни, скасування чи припинення у визначеному порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що після закриття кримінальної справи відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, а способів захисту права власника або іншого володільця майна у зв`язку з неприйняттям після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна кримінальний процесуальний закон не передбачає.
Разом з тим такий висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що кримінальна справа, у межах якої було накладено арешт на майно ОСОБА_2 , була закрита, припинена, завершена вироком, постановою про закриття провадження або іншим остаточним процесуальним рішенням.
Матеріали справи також не містять відомостей про реєстраційний номер кримінальної справи, її реквізити, орган досудового розслідування, у провадженні якого перебувала справа після накладення арешту, стадію такої справи, а також відомостей про те, чи направлялася вона до суду для розгляду по суті.
Не встановлено судом першої інстанції і процесуального статусу ОСОБА_2 у відповідній кримінальній справі, зокрема, чи накладався арешт на його майно як на майно обвинуваченого чи підозрюваного, чи як на майно особи, яка не була учасником кримінальної справи, чи як на майно особи, яка за законом несла матеріальну відповідальність за дії іншої особи.
Зазначені обставини мають істотне значення, оскільки від них залежить правова природа спірних правовідносин, порядок вирішення питання про скасування арешту, а також наявність або відсутність підстав для задоволення позову в порядку цивільного судочинства.
Крім того, у матеріалах справи відсутня копія постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Киричка В.М. від 24 липня 2012 року про накладення арешту на майно.
Наявна у справі інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить лише про існування запису про обтяження та зазначення в ньому підстави такого обтяження, проте сама по собі не розкриває змісту постанови слідчого, підстав її прийняття, кримінальної справи, у межах якої її винесено, мети арешту, кола майна, процесуального статусу ОСОБА_2 та інших обставин, необхідних для вирішення спору по суті.
Відсутність у матеріалах справи постанови слідчого позбавляє суд можливості перевірити, чи дійсно арешт було накладено саме щодо спірної земельної ділянки, у межах якої кримінальної справи, щодо якої особи, з якою метою, чи не було визначено у постанові додаткових обставин, які мають значення для вирішення спору, та чи не пов`язаний такий арешт із забезпеченням цивільного позову, можливої конфіскації майна або іншими процесуальними наслідками кримінальної справи.
Посилання позивача на відповіді державного підприємства «Національні інформаційні системи», Міністерства юстиції України та Головного слідчого управління Національної поліції України не можуть бути достатньою підставою для висновку про відсутність чинної процесуальної підстави для арешту майна.
Такі відповіді підтверджують лише відсутність у відповідних інформаційних ресурсах або реєстрах електронних копій документів чи інформації щодо арешту нерухомого майна ОСОБА_2 , однак не підтверджують факту закриття кримінальної справи, припинення кримінального переслідування, скасування постанови про накладення арешту, відпадіння потреби в арешті або відсутність процесуальної мети його подальшого існування.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції фактично поклав в основу рішення припущення про припинення кримінальної справи, у межах якої накладено арешт, однак таке припущення не підтверджене жодним належним та допустимим доказом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що після припинення кримінальної справи арешт майна став публічним обтяженням права власності, підстави для існування якого відпали, не відповідає встановленим у справі обставинам, оскільки сам факт припинення або закриття кримінальної справи судом не встановлено і доказами не підтверджено.
Не можна визнати обґрунтованим і висновок суду першої інстанції про те, що тривалий час існування арешту сам по собі є достатньою підставою для його скасування.
Тривалість існування арешту може мати значення для оцінки пропорційності втручання у право особи на мирне володіння майном, однак сама по собі не звільняє позивача від обов`язку довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема обставини відпадіння процесуальної потреби у подальшому існуванні арешту.
Позивач не довела належними та допустимими доказами тих обставин, які є необхідними для скасування арешту, накладеного у межах кримінальної справи, а саме: не надала копії постанови слідчого від 24 липня 2012 року; не надала доказів щодо номера та реквізитів кримінальної справи; не довела, на якій стадії перебуває або перебувала така кримінальна справа; не довела, чи була вона закрита, припинена, направлена до суду або завершена остаточним судовим рішенням; не довела процесуальний статус ОСОБА_2 у такій справі; не довела відпадіння потреби у подальшому застосуванні арешту.
З огляду на відсутність зазначених доказів суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав для висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність скасування арешту майна.
Суд першої інстанції не врахував, що спірний арешт було накладено в порядку кримінального процесуального закону, а отже його скасування потребує встановлення фактичних та процесуальних обставин, пов`язаних не лише з правами спадкоємця, а й із відповідною кримінальною справою, у межах якої такий арешт було накладено.
Колегія суддів зазначає, що право позивача на спадкування та на оформлення спадкових прав саме по собі не заперечується. Проте наявність спадкового інтересу не звільняє позивача від обов`язку довести належними та допустимими доказами підстави для скасування арешту, який був накладений у межах кримінальної справи.
Судовий захист порушеного права має здійснюватися на підставі встановлених, а не припущених обставин. У цій справі фактичні обставини, які мають вирішальне значення для скасування арешту, залишилися невстановленими.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин апеляційна скарга Національної поліції України підлягає задоволенню, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2026 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Окрім того, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816,80 грн. 
Керуючись статтями 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника відповідача Національної поліції України - Невгад Яніни Вікторівни задовольнити.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Національної поліції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору нотаріус Першої Броварської державної нотаріальної контори Журавська Валентина Вікторівна про скасування арешту майна відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Національної поліції України (ЄДРПОУ 40108578) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816,80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року

Головуючий Судді