Справа №591/5888/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2441/26 	
Категорія -  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Нестеренка М.В. (суддя-доповідач), суддів: Сізова Д.В., Щербаченко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Буланова Олексія Михайловича,
на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2026 року (помилково зазначено «27 березня 2026 року»), постановлену у м. Суми у складі судді Клименко А.Я.,
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договору про поділ майна подружжя та договорів дарування,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції 

22 травня 2026 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договору про поділ майна подружжя та договорів дарування.
Позовна заява мотивована тим, що між банком та ОСОБА_2 06 лютого 2008 року було укладено кредитний договір, виконання зобов`язань за яким забезпечувалося іпотекою квартири. Із лютого 2015 року позичальник припинив належним чином виконувати зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим банк звертався до суду із позовами про стягнення заборгованості. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2017 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором, а на підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження.
Позивач зазначав, що під час виконання судового рішення встановлено, що після виникнення простроченої заборгованості відповідач відчужив належне йому нерухоме майно на користь близьких родичів: дружини та сина, уклавши 22 липня 2015 року договір про поділ майна подружжя, договір дарування нежитлового приміщення, а 08 жовтня 2015 року - договір дарування частини житлового будинку та земельної ділянки. На думку банку, на момент укладення цих правочинів відповідач достеменно знав про наявність кредитної заборгованості, а їх укладення мало на меті приховати належне йому майно, вивести його з-під можливого звернення стягнення та унеможливити виконання зобов`язань перед кредитором. Позивач вважав, що такі правочини є фраудаторними, суперечать принципам добросовісності та є зловживанням правом.
Таким чином позивач просив суд: 
- визнати недійсним договір поділу майна подружжя щодо 1/2 частини нежитлового приміщення (кафе-зупинки) за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 22.07.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Цирулик В.В. за реєстровим № 568;
- визнати недійсним договір дарування 1/2 частини нежитлового приміщення (кафе-зупинки) за цією ж адресою, укладений 22.07.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Цирулик В.В. за реєстровим № 569;
- визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 08.10.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Бурбика Т.А. за реєстровим № 2244;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 23067394 від 22.07.2015 щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину нежитлового приміщення (кафе-зупинки);
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 23070367 від 22.07.2015 щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на іншу 1/2 частину цього нежитлового приміщення;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 25139376 від 08.10.2015 щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку та земельну ділянку по АДРЕСА_2 ;
- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення (кафе-зупинку) за адресою: АДРЕСА_1 ;
- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;
- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5910136600:13:024:0024 за адресою: АДРЕСА_2 .
27 травня 2026 року Зарічний районний суд постановив ухвалу, якою передав цивільну справу № 591/5888/26 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договору про поділ майна подружжя, договорів дарування до Ковпаківського районного суду м. Суми для розгляду за підсудністю.
Передаючи справу для розгляду за підсудністю до Ковпаківського районного суду м. Суми, суд першої інстанції виходив із того, що позов містить вимоги про визнання недійсними договору про поділ майна подружжя та договорів дарування нерухомого майна, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила виключної підсудності, передбачені частиною першою статті 30 ЦПК України. Суд зазначив, що між сторонами виник спір, зокрема, щодо договору дарування 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , які знаходяться на території, підсудній Ковпаківському районному суду м. Суми, у зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність передачі справи для розгляду за територіальною підсудністю до цього суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Із такою ухвалою суду першої інстанції не погодилася ОСОБА_1 та подала через свого представника адвоката Буланова Олексія Михайловича апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила апеляційний суд скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2026 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Свою скаргу апелянт мотивував тим, що позов пред`явлено щодо декількох взаємопов`язаних об`єктів нерухомого майна, а саме: 1/2 частини нежитлового приміщення (кафе-зупинки) за адресою: АДРЕСА_1 , а також 1/2 частини житлового будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . 
На думку апелянта, за таких обставин підлягає застосуванню частина перша статті 30 ЦПК України, відповідно до якої у разі пред`явлення пов`язаних між собою позовних вимог щодо декількох об`єктів нерухомого майна спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Однак позивач не надав жодних доказів вартості кожного зі спірних об`єктів нерухомого майна, хоча заявлені ним вимоги мають як немайновий, так і майновий характер, оскільки поряд із вимогами про визнання правочинів недійсними заявлено вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на спірне майно. 
У зв`язку з цим, на переконання апелянта, суд першої інстанції не мав можливості встановити, який із об`єктів нерухомості має найвищу вартість, а відтак - визначити територіальну підсудність спору та передавати справу до Ковпаківського районного суду м. Суми. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

22 травня 2026 року АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до Зарічного районного суду міста Суми із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у якому просив визнати недійсними договір про поділ майна подружжя та договір дарування щодо 1/2 частини нежитлового приміщення (кафе-зупинки), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також договір дарування 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , скасувати прийняті на їх підставі рішення про державну реєстрацію речових прав та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на зазначені об`єкти нерухомого майна ОСОБА_2 (а.с. 2-12).
Із інформаційної довідки № 464186467 від 13 лютого 2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення (кафе-зупинку) загальною площею 67,7 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 686038759101, набуте на підставі договору про поділ майна подружжя від 22 липня 2015 року та договору дарування від 22 липня 2015 року (а.с. 53зв- 54).
Із інформаційної довідки № 464185242 від 13 лютого 2026 року вбачається, що до укладення оспорюваних правочинів право власності на нежитлове приміщення (кафе-зупинку) було зареєстровано за ОСОБА_2 . У відомостях Реєстру прав власності на нерухоме майно зазначено, що загальна вартість цього об`єкта нерухомого майна становить 220 857 грн (а.с. 54зв. – 55).
Із інформаційної довідки № 464185556 від 13 лютого 2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 86,4 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 745197159101, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 5910136600:13:024:0024, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 272861059101, набуті на підставі договору дарування від 08 жовтня 2015 року.
Із інформаційної довідки № 464185556 від 13 лютого 2026 року також вбачається, що до укладення зазначеного договору дарування 1/2 частина житлового будинку була зареєстрована за ОСОБА_2 . Відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно містять запис про загальну вартість житлового будинку - 47 283 грн. 
Відомостей про вартість земельної ділянки зазначена інформаційна довідка не містить (а.с. 52-53).
27 травня 2026 року Зарічний районний суд постановив ухвалу, датою постановлення якої помилково зазначив «27 березня 2026 року», якою передав цивільну справу № 591/5888/26 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя про визнання недійсними договорів дарування до Ковпаківського районного суду м. Суми для розгляду за підсудністю.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист його прав і свобод.
За статтями 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди, а судоустрій будується за принципами територіальності та спеціалізації.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на розгляд його справи судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» охоплює, зокрема, дотримання правил юрисдикції та підсудності, а тому розгляд справи судом, якому вона не підсудна, суперечить вимогам цієї статті.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи судом, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
За приписами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до частин першої, восьмої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Вимоги щодо державної реєстрації майна та майнових прав розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності спору, похідними від якого є такі вимоги.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 640/16548/16-ц зроблено висновок, що до спорів, які виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, спори про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, а тому до них застосовуються правила виключної підсудності.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що спір між сторонами виник у зв`язку з визнанням недійсним договору дарування 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим дійшов висновку про передачу справи на розгляд Ковпаківського районного суду м. Суми.
Однак із матеріалів справи вбачається, що предметом позову є вимоги про визнання недійсними правочинів щодо двох об`єктів нерухомого майна, розташованих у різних адміністративних районах міста Суми, а саме: 1/2 частини нежитлового приміщення (кафе-зупинки) за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/2 частини житлового будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , а також похідні вимоги про скасування державної реєстрації речових прав та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на зазначене майно.
За таких обставин суд першої інстанції, вирішуючи питання про підсудність цієї справи, мав застосувати правило, передбачене другим реченням частини першої статті 30 ЦПК України, та з`ясувати, який саме із спірних об`єктів нерухомого майна має найвищу вартість, оскільки саме за місцезнаходженням такого об`єкта визначається територіальна підсудність спору.
Відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, що містяться в інформаційних довідках № 464185242 та № 464185556 від 13 лютого 2026 року, містять записи про загальну вартість нежитлового приміщення (кафе-зупинки), розташованого на території Зарічного району м. Суми, у розмірі 220 857 грн, та житлового будинку, розташованого на території Ковпаківського району м. Суми, у розмірі 47 283 грн. 
Разом із тим матеріали справи не містять відомостей про вартість земельної ділянки кадастровий номер 5910136600:13:024:0024, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка також є предметом спору. 
Оскільки земельна ділянка є самостійним об`єктом нерухомого майна, вартість якого матеріали справи не містять, суд позбавлений можливості встановити сукупну вартість майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та визначити, який із об`єктів нерухомого майна має найвищу вартість.
За таких обставин, з огляду на неможливість встановити на підставі наявних матеріалів справи вартість усіх спірних об`єктів нерухомого майна та визначити, який із них має найвищу вартість, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про передачу справи на розгляд Ковпаківського районного суду м. Суми, оскільки такий висновок зроблено без з`ясування обставин, які мають істотне значення для правильного визначення територіальної підсудності спору.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. 
За правилами пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Висновки суду щодо судових витрат

Положення статті 141 ЦПК України передбачають можливість відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У цій справі апеляційний суд переглянув ухвалу суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю. Тобто на час апеляційного перегляду ухвали апеляційним судом спір між сторонами не було вирішено по суті, справа не розглянута.
З огляду на наведене, питання про розподіл судових витрат між сторонами, зокрема витрат за подання апеляційної скарги, підлягає вирішенню місцевим судом за результатами розгляду позову у цій справі по суті.
Керуючись статтями 258, 259, 263, 364, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Буланова Олексія Михайловича, задовольнити.
Ухвалу Зарічного районного суду міста Суми від 27 травня 2026 року (помилково зазначено «27 березня 2026 року») скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	М.В. Нестеренко	

Судді: Д.В. Сізов 

М.В. Щербаченко