Справа № 588/2248/25
Провадження № 22-ц/801/1722/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року	Справа № 588/2248/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 травня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Мудрак А. М. у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в селищі Тростянець Вінницької області,
у цивільній справі № 588/2248/25 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Короткий зміст вимог
У грудні 2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі – АТ «ТАСКОМБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №002/20886528-СК_SB від 21.06.2023 у розмірі 53 185,88 грн, а також понесені ними судові витрати.
Позов обґрунтований тим, що 21.06.2023 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_3 підписано заяву-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування. Заяву-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування від 21.06.2023 слід розуміти як кредитний договір №002/20886528-CK_SB від 21.06.2023. ОСОБА_3 з 21.06.2023 є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_1 , який відкритий до заяви-договору на укладання договору про комплексне банківське обслуговування з номером кредитного договору №002/20886528-CK_SB (надалі кредитний договір).
Умовами кредитного договору визначено, що ознайомившись з публічною пропозицією АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами АТ «ТАСКОМБАНК», позичальник просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку.
Згідно з умовами заяви-договору на укладання договору про комплексне банківське обслуговування відповідач просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті.
Таким чином, позичальнику встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 200 000 гривень), а саме надані кредитні кошти в сумі 34 000,00 грн, з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом 59 %; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією.
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Отже, позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі.
У подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах. Умови вищезазначеного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною.
Як наслідок, станом на 02.09.2025 заборгованість за кредитним договором №002/20886528-CK_SB від 21.06.2023, становить 53 185,88 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту (в т. ч. прострочена) 28 795,47 грн; заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) 24 390,41 грн.
З урахуванням наведеного позивач просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість, а також понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 травня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з із ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за договором №002/20886528-СК_SB від 21.06.2023 в розмірі 36 165 грн 53 коп. та 1 647 грн 19 коп. судового збору.
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідача 2 560,00 грн витрат за надання правничої допомоги. 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем факту укладення між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_4 21.06.2023 кредитного договору №002/20886528-CK_SB та надання кредитодавцем і отримання позичальником кредитних коштів.
Оцінюючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання. 
При цьому судом взято до уваги, що ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 з 21.09.2024, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, а тому саме з цього моменту вона, як дружина військовослужбовця, який проходить службу під час мобілізації, звільнена від виконання перед своїм кредитором зобов`язань, а саме від сплати відсотків за користування кредитними коштами, тобто підпадає під пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Відтак, нарахування до стягнення з відповідача відсотків по кредиту за період з вересня 2024 року по вересень 2025 року, є таким, що суперечитиме приписам ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Отже місцевий суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту в розмірі 28 795,47 грн, відсотки нараховані за період з 04.09.2023 по 31.08.2024 в розмірі 7 370,06 грн (19 251,05 грн (нараховані %) – 11 880,99 грн (сплачені %) = 7 370,06 грн), всього в загальному розмірі 36 165,53 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на користь відповідача на правничу допомогу, суд першої інстанції, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК, виходив із доведеності таких витрат належними доказами та необхідності їх стягнення з АТ «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 560,00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційних скарг 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Скользнєва В. В., посилаючись на неправильну оцінку судом першої інстанції фактичних обставин, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість у розмірі 16 031,40 грн, вирішити питання про судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 8 000 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач АТ «ТАСКОМБАНК», діючи через свого представника Коловську А. В., також подав апеляційну скаргу, оскільки вважає судове рішення в частині відмови у задоволенні вимог щодо заборгованості по відсотках незаконним та необґрунтованим. При цьому, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
За наслідками розгляду апеляційної скарги просить скасувати рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 17 020,35 грн та стягнути з відповідача судові витрати.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2026 року апеляційну скаргу АТ «ТАСКОМБАНК» залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 червня 2026 року, після усунення недоліків, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ «ТАСКОМБАНК», надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 липня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали апеляційні скарги
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції було зменшено розмір заборгованості за відсотками з 24 390,41 грн до 7 370,06 грн. Однак, сторона відповідача не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» підлягає стягненню тільки фактично отримана сума коштів з вирахуванням всіх оплат.
Зауважує, що чоловік ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який у період з 21.06.2023 по 02.09.2025 та станом на сьогоднішній день проходить службу в лавах ЗСУ, що підтверджується відповідними документами, а тому на неї поширюються пільги, встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та їй не повинні нараховуватися проценти за користування кредитами, які були нараховані в цей період. Отже ОСОБА_1 повинна бути звільнена від сплати процентів у сумі 24 390,41 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, апелянт здійснювала часткові оплати в рахунок погашення боргу, які банк зарахував в рахунок погашення відсотків, а саме 01.10.2023 - 365,58 грн, 01.11.2023 – 1 903,58 грн, 17.04.2024 – 9 611,83 грн. Відповідно до виписки за картковим рахунком їй також було нараховано 883,08 грн комісійної винагороди за операціями з ЕПЗ, яка за своєю суттю є комісією за обслуговування. Таким чином ОСОБА_1 сплатила 12 764,07 грн, які не були зараховані в рахунок погашення тіла кредиту. Тому сторона відповідача просить суд застосувати наступний розрахунок для визначення суми боргу: 28 795,47 (тіло) – 12 764,07 (сплачено) = 16 031,40 грн – загальна сума боргу.
Однак, якщо суд не погодиться з вище вказаними висновками, просить перерахувати суму боргу в межах визначеного кредитним договором строку. На переконання апелянта, в даному випадку договір був укладений строком на 12 місяців і не був пролонгований. Тому вважає, що стягненню підлягає тільки та сума відсотків, які були нараховані станом на 21.06.2024.
Зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості розмір нарахованих відсотків за кредитом станом на 21.06.2024 складає 16 373,07 грн. Відтак апелянт також просить застосувати наступний розрахунок: 28 795, 47 (тіло) + 16 373,07 (відсотки) – 12 764,07 (сплачено за відсотками) = 32 404,47 грн.
Звертає увагу, що комісійна винагорода за операціями з ЕПЗ є фактично комісією за обслуговування кредиту, яка не передбачалась умовами кредитного договору. Відповідачу незрозуміло за що саме нараховується комісійна винагорода, адже умовами кредитного договору не передбачено інших нарахувань окрім річної відсоткової ставки. Вважає, що вказана сума комісії повинна бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту, в зв`язку з чим сума заборгованості повинна бути зменшена.
Основними доводами апеляційної скарги АТ «ТАСКОМБАНК» є те, що відповідач не повідомляла позивача про те, що її чоловік перебуває на військовій службі та жодних документів на підтвердження даного факту позивачу в момент, коли він набув цього статусу, не надавала. 
Суд має враховувати позиції Верховного Суду у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 та від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19, де зазначено, що для отримання пільги мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Вважає, що нарахування відсотків відповідачу здійснювалося правомірно, оскільки вона не повідомила банк про поширення на неї гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, відповідач не виконувала умови договору, зокрема щодо повідомлення про зміну своїх даних. За таких обставин нарахування відсотків відповідно до умов договору є законним, а відповідач не звільняється від обов`язку повного погашення заборгованості.
Представник позивача вказує, що суд не врахував погодження сторонами умови про сплату відсотків та те, що відповідач не повідомила позивача про поширення на неї відповідної пільги, а тому позивач має право на стягнення нарахованих відсотків.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник позивача ОСОБА_6 просить залишити її без задоволення, оскільки вважає таку скаргу необґрунтованою та безпідставною.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
У справі встановлено, що 21 червня 2023 року ОСОБА_4 підписала заяву – договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування (а.с.5-11, 13-17). Ця заява – договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб разом з публічною пропозицією АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування та тарифами банку, що розміщені на сайті АТ «ТАСКОМБАНК» складають договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в мобільному застосунку izibank. 
Відповідно до п.1 заяви визначено, що підписанням цієї заяви власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного мобільного пристрою/смартфону в мобільному застосунку вона просить: відкрити поточний рахунок у гривні № НОМЕР_1 для власних потреб для зберігання коштів, виконання платіжних операцій, відповідно до умов договору та вимог законодавства України; оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку.
Також відповідач погодилась щодо встановлення кредитного ліміту, що строк користування кредитним лімітом становить 12 місяців (365 днів) з можливістю автоматичної пролонгації на той самий строк. Їй відомо, що на кредит буде нараховуватись процентна ставка 59% річних.
Також позичальником підписано згоду та запевнення клієнта до договору, Заяву-договір на відкриття банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб «zanachka».
Невід`ємною частиною, з якою ознайомилась ОСОБА_1 є публічна пропозиція (оферта) АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в межах проекту «izibank». 
Довідкою виданою АТ «ТАСКОМБАНК» підтверджено те, що ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 21.06.2023 є власником поточного рахунку у валюті гривня № НОМЕР_1 , який відкритий до заяви –анкети на укладання договору №002/20886528-СК_SB від 21.06.2023, № картки НОМЕР_3 , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 12).
З розрахунку заборгованості по кредитному договору №002/20886528-СК_SB від 21.06.2023, станом на 02.09.2025 у ОСОБА_7 встановлено наступне: нараховано відсотків 36 271,40 грн, сплачено відсотків 11 880,99 грн, сплачено ОБ 10 970,90 грн, зарахування 20 582,73 грн, обороти за поточним рахунком (витрати) 49 378,20 грн. Тобто борг за тілом кредиту становить 28 795,47 грн, борг за відсотками - 24 390,41 грн (а.с. 18-19). 
З виписки по особовим рахункам кредитного договору №002/20886528-СК_SB від 21.06.2023 вбачається, що ОСОБА_4 користувалась кредитними коштами.
26 вересня 2025 року АТ «ТАСКОМБАНК» на адресу ОСОБА_3 було направлено повідомлення-вимогу, зі змісту якої вбачається наступне: у зв`язку з несплатою коштів за кредитом наявна заборгованість станом на 27.08.2025 в розмірі 28 795,47 грн основний борг, 24 064,59 грн заборгованість за відсотками (а.с. 21).

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним критеріям судове рішення відповідає у повній мірі.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 11 січня 2024 року у справі №916/1247/23.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку відповідач підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку.
У справі, що переглядається, судом встановлено укладення між сторонами кредитного договору, матеріали справи містять достатньо доказів отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання.
Відповідно до п. 11 згоди та запевнення клієнта до договору зазначено, що у випадку зміни (зменшення або збільшення) суми кредиту та/або строку його дії, банк повідомляє про встановлення нового розміру кредиту та/або строку його дії, шляхом надсилання електронного повідомлення в мобільному застосунку та/або надсилання електронного повідомлення на зареєстрований (фінансовий) номер телефону позичальника та/або іншого повідомлення згідно умов ДКБО.
Зокрема в договорі не зазначається про те, що пролонгацію договору потрібно оформляти додатковою угодою, а тому це відбувалося автоматично. Тобто, пролонгація договору передбачає автоматичне продовження терміну його дії на тих самих умовах і на такий самий період, який попередньо був визначений сторонами. Таким чином, так як відповідач не заявляла про припинення дії договору та не повернула кошти вчасно, то він був автоматично продовжений на той самий строк і на тих самих умовах.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений договором строк, тобто до 21.06.2024 не повернула кредит і не сплатила проценти за користування кредитом, а тому відбулася автоматична пролонгація договору на стандартних умовах ще на рік. 
Тобто, за відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 21.06.2024 відбулося продовження користування кредитними коштами.
Щодо заперечення відповідача про нарахування комісії, то суд бере до уваги, що у п. 3 Заяви-договору на укладення договору про комплексне банківське обслуговування вказано, що сплата банку вартості платіжних операцій, що доступні клієнту в мобільному застосунку, а також вартості послуг, що є допоміжними до платіжних послуг (за наявності) здійснюється одночасно з виконанням платіжної операції шляхом здійснення банком дебетового переказу коштів на користь банку, у порядку передбаченому ДКБО та у розмірі відповідно до тарифів. 
Таким чином комісійні винагороди погоджені сторонами та нараховані правомірно.
Відповідач визнала ці правовідносини підписанням договору, а також тим, що не заявляла вимог щодо недійсності цієї умови раніше, тобто до ініціювання судового процесу позивачем і при знятті цієї винагороди із зрозумілим призначенням платежу.
Отже відповідач з моменту підписання цього договору була обізнана щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за ЕПЗ.
Верховний Суд у постанові від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19 зробив висновок: «На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства».
Таким чином, вказана комісійна винагорода передбачена в договорі, який підписано відповідачем, що свідчить про її правомірність.
Разом з тим, відповідач неналежно виконує умови кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050, частиною другою статті 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладено правові висновки про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже позивачем доведено та підтверджено матеріалами справи про наявність заборгованості відповідача ОСОБА_1 за тілом кредиту в розмірі 28 795,47 грн., яка сторонами визнається та не оспорюється. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернула, унаслідок чого у неї виникла заборгованість, разом з тим відповідно до положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач, як дружина військовослужбовця, звільнена від сплати відсотків.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 24 390,41 грн, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Судом встановлено, що з наданого АТ «ТАСКОМБАНК» розрахунку вбачається, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором №002/20886528-СК_SB від 21.06.2023 в загальному розмірі 53 185,88 грн, з яких: тіло кредиту 28 795,47 грн, відсотки нараховані за період з 04.09.2023 (початок нарахування) по 01.09.2025 в розмірі 36 271,40 грн. Також зазначено про сплату відповідачем відсотків в сумі 11 880,99 грн (а.с. 18-19). 
На підтвердження своїх заперечень щодо нарахованих відсотків та наявності пільг передбачених законодавством відповідачем надано суду: свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.09.2024, в якому зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 21.09.2024; посвідчення офіцера НОМЕР_5 ОСОБА_5 , в якому зокрема, зазначено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_6 від 02.02.2023 призначений на посаду начальника інформаційно-аналітичної групи ВЧ НОМЕР_7 ; посвідчення НОМЕР_8 від 11.10.2023 виданого ОСОБА_5 ; витяг з наказу №350 від 15.12.2024 з якого вбачається, що ОСОБА_5 призначений на посаду начальника електротехнічної служби служб сил підтримки ВЧ НОМЕР_9 з 15.12.2024; довідку №1197 від 13.04.2026 видану капітану ОСОБА_5 про те, що він перебуває на військовій службі під час мобілізації на особливий період, у військовій частині НОМЕР_9 . 
Оскаржуючи рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, представник АТ «ТАСКОМБАНК» наголошував на безпідставності застосування пільг, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Документами, що свідчать про статус військовослужбовця, є військовий квиток (посвідчення офіцера), в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
З аналізу змісту вказаної вище норми законодавства та наявних у справі доказів вбачається, що відповідач, як дружина військовослужбовця, який проходить службу під час мобілізації, звільнена від виконання перед своїм кредитором зобов`язань, зокрема, по сплаті відсотків за користування кредитними коштами.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 з 21.09.2024, що підтверджується наданим свідоцтвом про шлюб, а тому саме з цього моменту вона, як дружина військовослужбовця, який проходить службу під час мобілізації, звільнена від виконання перед своїм кредитором зобов`язань, а саме від сплати відсотків за користування кредитними коштами, тобто підпадає під пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Таким чином обґрунтованими є висновки суду, що нарахування до стягнення з відповідача відсотків по кредиту за період з вересня 2024 року по вересень 2025 року, є таким, що суперечитиме приписам пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Отже з відповідача підлягає стягнення заборгованість за тілом кредиту 28 795,47 грн, відсотки нараховані за період з 04.09.2023 по 31.08.2024 в розмірі 7 370,06 грн (19 251,05 грн (нараховані %) – 11 880,99 грн (сплачені %) = 7 370,06 грн), а всього в загальному розмірі 36 165,53 грн. 
Щодо зарахування сплачених відповідачем відсотків в розмірі 11 880,99 грн в рахунок тіла кредиту, то такі доводи відповідача до уваги не беруться, оскільки зазначені відсотки були нараховані позикодавцем в період з 04.09.2023 по 31.08.2024 та сплачені безпосередньо ОСОБА_1 останнім платежем 17.04.2024, тобто до одруження та набуття статуту дружини військовослужбовця.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягає до стягнення заборгованість в загальному розмірі 36 165,53 грн.
Неповідомлення ОСОБА_1 про наявність у неї визначених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільг щодо сплати відсотків за користування кредитом та неподання відповідних письмових доказів не має правового значення при вирішенні цього спору, оскільки застосування приписів пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу дружини військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.
Апеляційний суд відхиляє доводи позивача про неможливість застосування при вирішенні спору положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з посланням на постанову Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19, оскільки обставини цієї справи та справи, яка переглядається в апеляційному порядку, а також наявні у них докази, що підтверджують статус особи як військовослужбовця, є різними. Визначальним є наявність у особи статусу дружини військовослужбовця під час дії особливого періоду та участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на час виникнення спірних правовідносин. Наведеними вище доказами підтверджено, що таким вимогам ОСОБА_1 відповідає.
Ураховуючи наведене, заявлена позивачем вимога про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом у загальній сумі 24 390,41 грн є безпідставною і задоволенню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона повинна бути звільнена від сплати процентів є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, дослідивши всі надані сторонами докази, навів детальний розрахунок такої заборгованості та врахував усі здійснені відповідачем платежі. Такий підхід відповідає суті кредитних правовідносин, оскільки кошти, сплачені позичальником понад належний розмір процентів, підлягають врахуванню при визначенні фактичного залишку основного боргу.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтами підстав відсутні.
Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про часткове задоволення позову.
Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки. Водночас апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, об`єктивно оцінив зібрані та досліджені докази й обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за особами, які подали апеляційні скарги.
Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий         Ю. Б. Войтко

Судді:         І. В. Міхасішин

І. М. Стадник