Справа № 159/4895/26
Провадження № 2-а/159/116/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
45008, м. Ковель, вул. Незалежності, 15, тел.: (03352) 5-90-66, 
e-mail:inbox@kv.vl.court.gov.ua, веб-адреса: http://court.gov.ua/sud0306/
______________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року | м.Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2026 року ОСОБА_1 (далі – позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ЕНА №7577619 від 19.07.2026 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – оскаржувана постанова).
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та винесеною за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а також за відсутності будь-яких належних доказів його вини.
Позивач зазначає, що в порушення імперативних вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП в оскаржуваній постанові не зазначено жодної інформації про технічний засіб, яким було здійснено фото- або відеофіксацію правопорушення, що позбавляє відповідача права використовувати надані згодом відеозаписи як докази вини.
Позивач наголошує, що у самій постанові, зокрема в розділі 7 «До постанови додаються», відповідачем не здійснено посилання на жодний доказ (у тому числі відеозапис), який би підтверджував факт вчинення адміністративного правопорушення та наявність у діях позивача складу правопорушення.
Позивач вказує на невиконання відповідачем вимог ч. 2 ст. 77 КАС України щодо обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень, оскільки відповідач не зібрав належних та допустимих доказів безпосередньо під час складання постанови, а подання таких доказів у подальшому суду не може спростувати факт порушення процедури прийняття рішення.

Департамент патрульної поліції у відзиві проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечив стверджуючи, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням вимог ст. 19 Конституції України, ст. 283 КУпАП та Закону України «Про національну поліцію».
Відповідач зазначає, що 19.07.2026 року близько 16 год. 25 хв. за адресою: м. Львів, вул. Миколи Коперника, 2, позивач, керуючи транспортним засобом TESLA MODEL 3, здійснив в`їзд у пішохідну зону, яка позначена дорожнім знаком 5.36 «Пішохідна зона» та додатковою табличкою 7.4.3 «неділя та святкові дні», чим порушив вимоги п. 8.4 «г» ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відповідач наголошує, що факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується наданими суду відеозаписами з портативного відеореєстратора інспектора патрульної поліції та камер управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради.
Відповідач посилається на судову практику Верховного Суду та зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів (зокрема, через невідображення в постанові відомостей про технічний засіб фіксації чи незаповнення розділу 7) не забезпечує дотримання балансу інтересів і принципу правової стабільності.
У зв`язку з наведеним відповідач вважає позов безпідставним, а оскаржувану постанову законною.

Суд ухвалою від 03.08.2026 відкрив провадження у справі, розгляд справи призначив на 19.08.2026.
14.08.2026 за допомогою системи Електронний суд, представником відповідача подано відзив на позов, просив проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача.
17.08.2026 позивачем, за допомогою системи Електронний суд, подано клопотання про визнання доказів недопустимими та подано заяву про проведення розгляду справу у відсутності позивача.
У судове засідання 19.08.2026 учасники справи не прибули, хоча належно були повідомлені про час, дату і місце його проведення, позивач 17.08.2026 подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явилися, суд вважає з можливе розглянути справу по суті за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи, але всі учасники справи не з`явилися в судове засідання (хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду), суд має право розглянути справу у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідків чи експертів.
З наявних матеріалів справи видно, що виклик свідків учасниками не заявлявся, експертизи не проводились, а тому суд постановив розглянути справу у письмовому провадженні.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 250 КАС України).
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
19.07.2026 року о 16:29:31 інспектором 1 взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції винесено постанову серії ЕНА № 7577619, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
У постанові зазначено, що 19.07.2026 року о 16:25:06 у м. Львові на вул. Миколи Коперника, 2, водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом TESLA MODEL 3, здійснив в`їзд у пішохідну зону, позначену дорожнім знаком 5.36 «Пішохідна зона» та додатковою табличкою 7.4.3 «неділя та святкові дні», чим порушив вимоги п. 8.4 «г» ПДР України.
У розділі 7 постанови «До постанови додаються» відомості про відеозаписи або інші докази відсутні. Також у постанові не вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснювалася відеофіксація.
До відзиву відповідач долучив відеозаписи: «clip-0.mp4», «О_Коперника 3_20260719162324-20260719162334.mp4», «О_пл_Міцкевича_20260719162343-20260719162409.mp4», «РО_пл_Міцкевича_20260719162407-20260719162433.mp4».

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері публічно-правових відносин щодо правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про Національну поліцію» та Правилами дорожнього руху.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно- правовими актами. Порядок дорожнього руху на території України відповідно ДО Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (ЗІ змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Завданнями і функціями управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції є: реалізація державної політики у сфері забезпечення публічної безпеки і громадського порядку, безпеки дорожнього руху, виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, контроль за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
На підставі ст. 32 Закону «Про Національну поліцію»- поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадках, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Згідно зі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби З виявлення та/або фіксації правопорушень;
технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Також, слід врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Отже, суд дійшов висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за результатами якого було винесено оскаржувану постанову здійснений уповноваженою на те законодавством особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма КУпАП є бланкетною. Тому, для того щоб настала відповідальність за нею, необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення ПДР вони порушують, а також чи винувата особа у їх вчиненні.
Лише підтвердження усіх зазначених вище обставин може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до знаку 5.36 ПДР «пішохідна зона» із табличкою 7.4.3 «неділя і святкові дні». 
Відповідно до п. 26.3 ПДР у пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком “Водій з інвалідністю”, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.
У п. 8.4 (ґ) ПДР зазначено, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема пп. ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.
Суд зазначає, що пункт 8.4 (ґ) не встановлює жодних обмежень чи заборон, він носить лише інформативний характер про види дорожніх знаків, а обмеження в`їзду на територію пішохідної зони містяться у п. 26.3 ПДР.
Отже, в`їзд автомобілем 19.07.2026, що є неділею, на пішохідну зону яка позначена знаком 5.36 ПДР «пішохідна зона» із табличкою 7.4.3 «неділя і святкові дні»» буде порушенням п. 26.3 ПДР та міститиме склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Водночас, в оскаржуваній постанові позивачу не ставиться у провину те, що він порушив вимоги п. 26.3 ПДР, а тому суд не досліджує того чи порушив позивач вимоги цього пункту.

Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Як передбачено статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
З наведених норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейський зобов`язаний з`ясувати обставини правопорушення, встановити подію і склад адміністративного правопорушення та у винесеній постанові зазначити докази, якими підтверджується подія і склад адміністративного правопорушення, зокрема, у випадку здійснення запису порушення, зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Отже, сам опис адміністративного правопорушення у постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Лише фіксація вчинення особою адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.
Позивач заперечує наявності складу адміністративного правопорушення у його діях, а отже, обов`язок доказування правомірності винесеної постанови відповідно до частини 2 статті 77 КАС України покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1-3 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.
У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №607/7987/17 зазначив, - «У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Також, Суд зауважує про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 71 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Крім того, Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. 
Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.»
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведене. суд застосовує зазначеній вище висновки Верховного суду до правовідносин, які є предметом розгляду у цій справі.

З оскаржуваної постанови серії ЕНА № 7577619 від 19.07.2026 вбачається, що доказів вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху у ній не зазначено, графа 7 «До постанови додаються» не заповнена.
Також у ній не зазначено, що під час розгляду справи проводилась зйомка нагрудною камерою поліцейського.
Суд приймає доводи позивача про те, що постанова, як визначено ст.283 КУпАП, не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.
Відтак, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів вчинення позивачем порушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.
Водночас, суд не приймає до уваги долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву відеозаписи.
Прийняття судом таких відеозаписів як доказів, у ситуації, коли поліцейський не відобразив їх у постанові під час її винесення, порушує фундаментальний принцип правової визначеності. Цей принцип вимагає, щоб особа, яка притягається до відповідальності, мала чітке розуміння того, на підставі яких саме доказів формується обвинувачення проти неї в момент його пред`явлення. Дозволяти суб`єкту владних повноважень формувати доказову базу "постфактум", додаючи докази, які не були покладені в основу рішення на момент його прийняття, означає ставити особу в нерівні та непрогнозовані умови, що є неприпустимим у демократичній правовій державі. Докази повинні збиратися і фіксуватися в момент виявлення правопорушення, а не після того, як особа скористалася своїм правом на оскарження рішення.
При цьому, суд враховує, що ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» надано право поліції застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису для формування доказової бази наявності або відсутності факту правопорушення, але наголошує, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 73 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Зважаючи на наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Виходячи з мотивів наведених вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята не на підставі вимог закону, що є порушенням ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний, зокрема, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова інспектор 1 взводу 3 роти 4 батальйону УПП у Львівській області Шот С.А. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є протиправною, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 7577619 від 19.07.2026 належить скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
На підставі викладеного, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 532,48 грн необхідно стягнути в його користь з відповідача.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7577619 від 19.07.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532,48 грн за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Повне найменування сторін та інших учасників процесу:
Позивач — ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач — Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ЄДРПОУ 40108646);
Повне судове рішення складене 28.08.2025.

Головуючий:        Р.Я.Смалюх