Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2026 р. Справа № 520/5053/26 
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 205150019337 від 26.02.2026 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового страхового стажу, що дає право на призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період здійснення трудової діяльності з 29.07.1991 по 09.08.2006;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву від 18.02.2026 ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду щодо зарахування до пільгової вислуги років періоду здійснення трудової діяльності з 29.07.1991 по 09.08.2006.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 205150019337 від 26.02.2026 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років є протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін в судове засідання та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копію ухвали про відкриття провадження було надіслано відповідачу до його Електронного кабінету в системі "Електронний суд" та ним отримано, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.
Представником відповідача надіслано до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві зазначивши, що до спеціального стажу роботи не зараховано періоди роботи згідно довідок від 14.09.2018 №82 та від 08.12.2025 №ПЧ— 4-02-06/91, оскільки посади, зазначені в довідках «монтер колії магістральних залізниць, зайнятий на поточному утриманні, ремонті колії і штучних споруд на дільниці з інтенсивним рухом поїздів», «бригадир колії магістральних залізниць, зайнятий на поточному утриманні, ремонті колії і штучних споруд на дільниці з інтенсивним рухом поїздів» не відповідають посадам згідно записів трудової книжки «монтер колії», «бригадир колії», тому можливо буде розглянути зарахування до пільгового стажу вищезазначених періодів роботи лише після додаткової перевірки. Згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності. Також згідно акта перевірки № 2000-1003-1/691 від 12.02.2026 встановлено, що в довідці про підтвердження наявного трудового стажу від 08.12.2025 № ПЧ-4-02-06/91 за період з 26.07.1991 по 09 серпня 2006, підтвердити немає можливості, в зв`язку з відсутністю наказів з особового складу. Оновлена довідка № 22 від 13.02.2026 надана згідно особових рахунків.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 18.02.2026 звернувся з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Відповідно до пункт 4.2 постанови правління ПФУ від 16.12.2020 №25-1 “Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України”, при прийманні документів працівник сервісного центру реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Вищевказану заяву про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 205150019337 від 26.02.2026 "Про відмову у призначенні пенсії" позивачу відмолено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, визначеного законодавством (а.с. 28 - 29).
В обґрунтування відмови в рішенні зазначено що вік заявника 55 років, страховий стаж особи становить 35 років 10 місяців 13 днів (до страхового стажу зараховано всі періоди роботи), спеціальний стаж відсутній.
До спеціального стажу роботи не зараховано періоди роботи згідно довідок від 14.09.2018 №82 та від 08.12.2025 №ГІЧ— 4-02-06/91 - посади, зазначені в довідках «монтер колії магістральних залізниць, зайнятий на поточному утриманні, ремонті колії і штучних споруд на дільниці з інтенсивним рухом поїздів», «бригадир колії магістральних залізниць, зайнятий на поточному утриманні, ремонті колії і штучних споруд на дільниці з інтенсивним рухом поїздів» не відповідають посадам згідно записів трудової книжки «монтер колії», «бригадир колії», тому можливо буде розглянути зарахування до пільгового стажу вищезазначених періодів роботи лише після додаткової перевірки. Згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності.
Також згідно акта перевірки № 2000-1003-1/691 від 12.02.2026 встановлено, що в довідці про підтвердження наявного трудового стажу від 08.12.2025 № ПЧ-4-02-06/91 за період з 26.07.1991 по 09 серпня 2006 підтвердити немає можливості, в зв`язку з відсутністю наказів з особового складу. Оновлена довідка № 22 від 13.02.2026 надана згідно особових рахунків.
Не погоджуючись з таким рішенням та з відмовою у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058-IV).
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно із частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі по тесту - Закон №2148-VIII, набрав чинності 11.10.2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV наступного змісту: особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Між тим, абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону №2148-VIII, передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Статтею 2 Закону №1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі статтею 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону №1788-ХІІ).
Згідно із частиною першою статті 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.
Відповідно до пункту «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції до 01.04.2015 року) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи:
чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;
жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції наступного змісту: право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» вказаної статті мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Таким чином, з прийняттям Закону №213-VIII підвищено зокрема, загальний стаж на п`ять років, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII.
Таким чином, за приписами пункту «а» частини першої статті 55 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019, відновлено право на пенсію за вислугу років робітникам локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема: чоловікам - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Приймаючи наведене вище рішення, Конституційний Суд України вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Конституційний Суд України виснував, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. З огляду на наведене оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.
Відтак, з 04.06.2019 року (дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019) при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідно застосовувати положення цього Закону у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Судом встановлено, що позивачу оформлено трудову книжку серії НОМЕР_1 від 26.07.1991, відповідно до записів якої з 26.07.1991 по 10.08.2006 позивач працював монтером колії, бригадиром колії у виробничому підрозділі "Лозівська дистанція колії" (а.с. 31 - 46).
В спірному рішенні зазначено, що до спеціального стажу роботи не зараховано періоди роботи згідно довідок від 14.09.2018 №82 та від 08.12.2025 №ГІЧ— 4-02-06/91 - посади, зазначені в довідках «монтер колії магістральних залізниць, зайнятий на поточному утриманні, ремонті колії і штучних споруд на дільниці з інтенсивним рухом поїздів», «бригадир колії магістральних залізниць, зайнятий на поточному утриманні, ремонті колії і штучних споруд на дільниці з інтенсивним рухом поїздів» не відповідають посадам згідно записів трудової книжки «монтер колії», «бригадир колії», тому можливо буде розглянути зарахування до пільгового стажу вищезазначених періодів роботи лише після додаткової перевірки. Згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності.
Також згідно акта перевірки № 2000-1003-1/691 від 12.02.2026 встановлено, що в довідці про підтвердження наявного трудового стажу від 08.12.2025 № ПЧ-4-02-06/91 за період з 26.07.1991 по 09 серпня 2006 підтвердити немає можливості, в зв`язку з відсутністю наказів з особового складу. Оновлена довідка № 22 від 13.02.2026 надана згідно особових рахунків.
Суд не погоджується з такими твердженнями, з огляду на наступне.
Положеннями статті 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України Постановою №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по текст - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Тобто, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.
Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 05 березня 2024 року у справі №500/5342/21, від 04 липня 2023 року у справі №580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктами 2.2, 2.3, 2.4 Інструкції передбачено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п.2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Пунктом 4.1 Інструкції №58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Крім того, відповідно до ч.3 ст. 44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно зі статтею 101 Закону №1788 органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Окрім цього, відповідачем не вказано жодних підстав, за яких оформлення записів у трудовій книжці робить їх недійсними або сумнівними.
Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування спірних періодів роботи позивача до її страхового стажу.
Стосовно тверджень спірного рішення, що згідно акта перевірки № 2000-1003-1/691 від 12.02.2026 встановлено, що в довідці про підтвердження наявного трудового стажу від 08.12.2025 № ПЧ-4-02-06/91 за період з 26.07.1991 по 09 серпня 2006 підтвердити немає можливості, в зв`язку з відсутністю наказів з особового складу, оновлена довідка № 22 від 13.02.2026 надана згідно особових рахунків, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка виробничого підрозділу "Лозівська дистанція колії" від 08.12.2025 № ПЧ-4-02-06/91 "Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії" (а.с. 47 - 48), в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день в Лозівській дистанції колії у період:
з 26.07.1991 року (наказ №103 від 25.07.1997) по 01.08.2004 року 13 років 0 місяців 05 днів монтером колії магістральних залізниць, який був зайнятий на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів;
з 02.08.2004 РОКУ (нак. №50 від 02.08.2004р. по 09.08.2006р. (нак. №68/ос від 10.08.2006) 02 рік 0 місяців 07 днів бригадиром (звільненим) з поточного утримання й ремонту колій та штучних споруд магістральних залізниць, який був зайнятий на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів на пільгових роботах безпосередньо здійснював організацію перевезень або забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті. Лозівська дистанція колії в період з 18.03.1996 року по 31.12.20 і 3 року відносилася до магістральної залізниці, шо дає право на оформлення пенсії по вислузі років, згідно Закону України ст.55 від 05.11.1991 р. «Про пенсійне забезпечення» (п.А працівники, які забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті) та списку професій, котрі мають право на призначення пенсії за вислугу років, затверджений Постановою Кабінетом Міністрів України від 12.10.1992 р. № 583, п. 2-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Загальний пільговий стаж складає 15 років 0 місяців 12 днів.
Відповідно до змісту вищевказаного акту перевірки, для дослідження, окрім самої довідки були запитувані наступні документи: оригінали наказів від 25.07.1997 № 103, від 02.08.2004 № 50, від 10.08.2006 № 68/ос, які зазначені в довідці про підтвердження наявного трудового стажу від 08.12.2025 № ПЧ-4-02-06/91 за період з 26 липня 1991 року по 09 серпня 2006 року, для перевірки не надані.
Суд звертає увагу, що відповідно до пояснювальної записки Виробничого підрозділу «Лозівська дистанція колії» для перевірки Пенсійного фонду надати накази начальника дистанції та особову картку П-2 за період з 1991р. по 2006 р. неможливо у зв`язку з масованою атакою дронами мЛозова 05.08.2025 року, де було знищено адміністративну будівлю виробничого підрозділу «Лозівська дистанція колії» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», в якій знаходився архів з документами для підтвердження пільгового стажу, що також підтверджується актом про пожежу від 06.08.2025 та переліком первинних документів знищених в наслідок повітряної атаки збройними силами російської федерації.
Вказані документи містяться в матеріалах справи.
Таким чином, на час звернення з заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач має спеціального трудового стажу більше ніж 15 років.
Зважаючи на що, доводи відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні, що до страхового стажу не зараховано спірні періоди роботи, є необґрунтованими. 
Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом скасування спірного рішення та зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи з 29.07.1991 по 09.08.2006 на посаді монтера колії, бригадира колії у виробничому підрозділі "Лозівська дистанція колії" згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.07.1991, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.02.2026 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», прийнявши рішення з урахуванням висновків суду.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень статті 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська обл., Одеський р-н, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 205150019337 від 26.02.2026 "Про відмову у призначенні пенсії".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 29.07.1991 по 09.08.2006 на посаді монтера колії, бригадира колії у виробничому підрозділі "Лозівська дистанція колії" згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.07.1991.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.02.2026 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», прийнявши рішення з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.