ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 914/4108/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б.
Орищин Г.В.

без виклику учасників процесу 

розглянувши апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» , м. Київ в особі філії Карпатський лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 26.05.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/1678/26 від 26.05.2026)
на рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2026 (суддя Гоменюк З.П.) 
у справі № 914/4108/25
за позовом Золочівської окружної прокуратури, Львівська область, м. Золочів в інтересах держави в особі Золочівської міської ради, Львівська область, м. Золочів
до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» , м. Київ в особі філії Карпатський лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Закарпатська область, м. Ужгород
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державна екологічна інспекція у Львівській області
про стягнення шкоди в сумі 47 458, 17 грн., заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської міської ради до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” про стягнення шкоди в сумі 47 458, 17 грн, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме – фактом наявності невідшкодованих збитків, завданих кримінальним правопорушенням в сфері охорони навколишнього природного середовища.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.05.2026 у даній справі позов задоволено. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”, Закарпатська область на користь Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 47458,17 грн. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Львівської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» м. Київ в особі філії Карпатський лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» подано апеляційну скаргу від 26.05.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/1678/26 від 26.05.2026) , в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2026 у справі №914/4108/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема, скаржник зазначає, що: 
• заявляючи позов про відшкодування відповідачем шкоди, завданої внаслідок пошкодження дерев до припинення ступеня росту, позивач повинен довести наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, в тому числі (але не виключно), і наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, оскільки шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже відшкодування шкоди за пошкодження дерев до припинення ступеня росту об`єктивно може бути наслідком лише активної фізичної поведінки;
• посадові особи державної лісової охорони постійного лісокористувача (ДП «Золочівський лісгосп»), в межах наданих повноважень, самостійно виявили факт незаконної рубки в кварталі 16 виділі 26 Зозулівського лісництва та передали матеріали в правоохоронні органи з метою встановлення винних осіб;
• постійним лісокористувачем вживалися усі можливі дії, спрямовані на організацію належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території держлісфонду. В свою чергу, прокурором не визначено та не доведено, які конкретно дії, виконання яких законодавством покладено на відповідача, не були вчиненні останнім;
• неналежна охорона лісу, відповідно до норм чинного законодавства України, не є лісовим правопорушенням, яке тягне за собою матеріальну відповідальність за неналежне здійснення контролю за збереженням лісу;
• з метою забезпечення посиленої охорони лісових насаджень та мисливських угідь від незаконних рубок та браконьєрства, було видано низку розпорядчих та інших документів;
• у позовній заяві відсутнє належне обґрунтування підстав звернення саме прокурора в інтересах держави до суду, як того вимагають приписи ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Керівником Золочівської окружної прокуратури подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2026 у справі №914/4108/25 без змін.
Золочівська міська рада та Державна екологічна інспекція у Львівській області не скористались наданим їм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2026, вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 26.05.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/1678/26 від 26.05.2026) залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 26.05.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/1678/26 від 26.05.2026) на рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2026 у справі №914/4108/25, розгляд справи вирішено проводити без повідомлення учасників за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Золочівською окружною прокуратурою Львівської області при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України, встановлено порушення інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме - виявлено факт наявності невідшкодованих збитків, завданих кримінальним правопорушенням в сфері охорони навколишнього природного середовища.
За результатами вивчення матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12021141210000236 від 01.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.246 КК України за фактом незаконної рубки у кварталі 16 виділі 26 Зозулівського лісництва невстановленими особами трьох дерев породи «дуб», двох дерев породи «граб» та одного дерева породи «липа», встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру.
Відповідно до п. 1 наказу ДСГП «Ліси України» від 18.10.2024 № 1932 «Про припинення філії «Золочівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»» (далі по тексту – Наказ № 1932) припинено філію «Золочівське лісове господарство» ДП «Ліси України» шляхом її закриття.
Згідно із п. 3 наказу № 1932, директору філії «Золочівське лісове господарство» ДП «Ліси України» встановлено здійснити відповідні дії щодо припинення філії «Золочівське лісове господарство» ДП «Ліси України», зокрема, забезпечити оформлення передавального балансу майна та передавального акта до філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» та подати для затвердження оформлений передавальний баланс та передавальний акт до ДСГП «Ліси України».
Наказом ДСГП «Ліси України» від 31.12.2024 № 2340 «Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Карпатським лісовим офісом» затверджено передавальні акти активів та пасивів на балансових та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше по філіях, що координуються Карпатським лісовим офісом, зокрема, філії «Золочівське лісове господарство» ДП «Ліси України».
Таким чином, на даний час правонаступником майна, прав та обов`язків Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» є філія «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України».
Працівниками державної лісової охорони, з метою забезпечення охорони лісових насаджень від незаконних рубок, під час обстеження лісових насаджень було виявлено незаконну рубку дерев у кв. 16 вид. 26 Зозулівського лісництва, про що невідкладно проінформовано правоохоронні органи (лист від 25.08.2021 вих. № 351), задля проведення останніми розслідування за даним фактом.
Відповідно до акта № 1 Зоз.-21 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 23.08.2021, складеного представником Державного підприємства «Золочівське лісове господарство», за участі інших працівників цього підприємства, незаконною рубкою трьох дерев породи «дуб», двох дерев породи «граб» та одного дерева породи «липа» у кварталі 16 виділ 26 Зозулівського лісництва Державного підприємства «Золочівське лісове господарство», заподіяно шкоду у розмірі 47 458,17 грн.
Згідно із розрахунком розміру шкоди, заподіяної незаконною рубкою дерев, складеним 25.08.2023 Державною екологічною інспекцією у Львівській області у відповідності до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», заподіяно шкоду у розмірі 47 458,16 грн.
У зв`язку з тим, що суми шкоди обчислені 23.08.2021 представником Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» та 25.08.2023 Державною екологічною інспекцією у Львівській області відрізняються, постановою старшого слідчого СВ Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 14.11.2024 призначено судову інженерно-екологічну експертизу у кримінальному провадженні № 12021141210000236 від 01.09.2021, проведення якої доручено експертам Львівського НДЕКЦ МВС України у Львівській області, зокрема указаною постановою на вирішення експерта поставлено питання про те, яка сума шкоди заподіяна державі в результаті незаконної рубки трьох дерев породи «дуб», двох дерев породи «граб» та одного дерева породи «липа» у кварталі 16 виділ 26 Зозулівського лісництва Державного підприємства «Золочівське лісове господарство».
На виконання постанови старшого слідчого СВ Золочівського РВП ГУНП у Львівській області про проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 14.11.2024, судовим експертом Львівського НДЕКЦ МВС України у Львівській області при проведенні розрахунку розміру шкоди, заподіяної лісу, в якості вихідних даних щодо кількості, якісного стану, природного складу та діаметру зрубаних дерев у кварталі 16 виділ 26 Зозулівського лісництва Державного підприємства «Золочівське лісове господарство», використано польову відомість переліку пнів виявленої самовільної рубки в Зозулівському лісництві у кварталі 16 виділ 26, складеної представником Державного підприємства «Золочівське лісове господарство».
Так, за результатами судової інженерно-екологічної експертизи, проведеної експертом Львівського НДЕКЦ МВС України у Львівській області у кримінальному провадженні №12021141210000236 від 01.09.2021, складено висновок експерта № СЕ-19/114-24/27984-ФХЕД від 15.08.2025, відповідно до якого рубка трьох дерев породи «дуб», двох дерев породи «граб» та одного дерева породи «липа» у кварталі 16 виділ 26 Зозулівського лісництва Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» проведена з недотриманням вимог законодавства України про раціональне використання, охорону та відтворення лісових ресурсів та розмір шкоди, заподіяної рубкою, проведеною всупереч діючим вимогам у галузі лісоохоронного законодавства, становить 47 458,17 грн.
Таким чином, з урахуванням вищевказаного висновку судового експерта, внаслідок вчинення невстановленими особами незаконної рубки трьох дерев породи «дуб», двох дерев породи «граб» та одного дерева породи «липа» у кварталі 16 виділ 26 Зозулівського лісництва Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду у розмірі 47 458,17 грн.
З урахуванням вищевикладеного, обов`язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у зв`язку із невиконанням покладених на Державне підприємство «Золочівське лісове господарство» обов`язків та допущенням незаконної рубки трьох дерев породи «дуб», двох дерев породи «граб» та одного дерева породи «липа» у кварталі 16 виділ 26 Зозулівського лісництва Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» покладається на ДСГП «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України».

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Золочівської міської ради в цій справі судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про прокуратуру” прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України “Про прокуратуру” визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).
Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України “Про прокуратуру” наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункт 40; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.37; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.16; від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, пункт 10.17; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.54; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.16).
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор зазначав, що територія, на якій виявлено факт незаконної рубки дерев, відноситься до Золочівської міської територіальної громади, а тому саме до місцевого бюджету Золочівської міської ради повинна стягуватись шкода, завдана навколишньому природному середовищу такою рубкою, а інтереси територіальної громади не захищаються належним чином органом місцевого самоврядування. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. 
Відповідно до ст. 19 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища в межах своєї компетенції, серед іншого, формують і використовують місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів.
За змістом ст. ст. 42, 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється, зокрема, за рахунок місцевих бюджетів. Для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються фонди охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.
Зважаючи на наведене, прокурором вірно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Запитом №14.54/05-39-5086ВИХ-25 від 12.11.2025 прокурор інформував Золочівську міську раду про виявлене порушення в сфері охорони навколишнього природного середовища та відсутність відомостей щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства.
Золочівська міська рада листом №4155 від 24.11.2025 повідомила прокурора, що заходи щодо стягнення шкоди в судовому порядку міською радою не вживалися, а також надала реквізити спеціального рахунку для стягнення шкоди.
Вказане свідчить про те, що позивач не вжив заходів, спрямованих на захист інтересів держави, не звертався до суду з відповідним позовом з метою стягнення шкоди, а прокурор обґрунтував наявність підстав, передбачених статтею 23 ЗУ “Про прокуратуру”, для звернення до суду з цим позовом, з огляду на що, судом першої інстанції правомірно прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено спір по суті.

Щодо відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної вирубки дерев в сумі 47 458,17 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.
Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.
Отже, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
За приписами ст. 19 Лісового Кодексу України (далі - ЛК України) постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.
Положеннями ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Частиною 5 ст. 86 ЛК України передбачено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається, зокрема, на постійних лісокористувачів.
За обставинами цієї справи, земельні ділянки лісогосподарського призначення, на яких було зафіксовано незаконну порубку лісових насаджень перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України».
Вказана обставина відповідачем не заперечується та не спростовується. 
Відповідно до Статуту ДСГП “Ліси України” основними напрямами діяльності останнього є, зокрема: забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб (п. 3.2.2 Статуту); запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин (п. 3.2.3 Статуту).
Відповідно до п.2.2. Положення про філію “Карпатський лісовий офіс” ДСГП “Ліси України” предметом діяльності філії є, серед іншого, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства.
За приписами ст. 105 ЛК України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема, незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Відповідно до ст. 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Відповідно до ст. 68 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.
Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування. 
Цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, від 24.01.2024 у справі № 907/449/22, від 12.09.2024 у справі №907/181/22, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).
У постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 906/366/20 зазначено, що виявлення незаконної рубки лісу та відсутність безпосередньо у відповідача як особи, зобов`язаної здійснювати контроль за збереженням лісів, будь-якої інформації з приводу даного факту та своєчасного його виявлення свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого скоєно незаконне вирубування лісу.
Зважаючи на наведене, покликання апелянта на те, що лісові господарства несуть відповідальність лише у разі вчинення ними самими незаконної рубки або у разі допущення ними порушення вимог ведення лісового господарства, відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, а відповідачем не заперечується факт незаконної порубки дерева на земельній ділянці, що перебуває у його постійному користуванні.
Оскільки охорона і захист лісів є складовою частиною діяльності відповідача, сам факт незаконної рубки свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісу. При цьому, не важливо хто саме здійснив незаконну рубку дерева та ким виявлено факт такої рубки.
Відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавши вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, в результаті чого державним інтересам заподіяно матеріальну шкоду в сумі 47458,17 грн.
Відтак, наявними у справі доказами у їх сукупності доведено наявність складу правопорушення: (1) незаконної порубки дерева на відомчій відповідачу території, що свідчить про протиправність поведінки постійного лісокористувача; (2) шкоди, розмір якої доказово підтверджено; (3) причинно-наслідкового зв`язку шкоди з протиправною поведінкою відповідача, адже заподіяння збитків зумовлено невиконання ним обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок. 
Відповідач не подав суду доказів, які б підтвердили, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а доводи апелянта про недоведеність його протиправної бездіяльності відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необгрунтовані.

Щодо розміру шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.
За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду господарської справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у господарській справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.12.2022 у справі №477/2330/18.
Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 ГПК України, при цьому, сторони не позбавлені можливості надати суду докази на його спростування, клопотати перед судом про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу тощо (постанови Верховного Суду від 11.03.2021 у справі №923/188/20 та від 05.03.2024 у справі №910/3374/23).
Узагальнюючи висновки щодо прийняття копії висновку експерта, складеного в рамках кримінального провадження, Верховний Суд у постанові від 05.03.2024 у справі №910/3374/23 вказав наступне:
- висновок експерта, складений в рамках кримінального провадження на виконання рішення органу досудового розслідування, є допустимим письмовим доказом у справі, за умови, що експерт є атестованим і попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок;
- копія висновку експерта має бути належним чином засвідчена;
- для прийняття копії висновку експерта не потрібно окремого дозволу слідчого чи вироку суду у кримінальному провадженні;
- цей доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює копію висновку експерта у сукупності з іншими доказами у справі;
- сторони мають право надати суду докази на спростування висновку експерта, клопотати про виклик експерта до суду; про призначення додаткової або повторної експертизи тощо.
На підтвердження заявленого до стягнення розміру збитків у цій справі прокурор подав суду висновок експерта за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи, призначеної у кримінальному провадженні, відкритому за фактом незаконної рубки дерев.
У вказаному висновку зазначено, що судовий експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» №4038-XII від 25.02.1994, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Пункт 11.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, визначає, що об`єктом інженерно-екологічної експертизи можуть бути матеріалізовані джерела інформації, зокрема, відображені у схемах, планах, фотографіях, протоколах та інших матеріалах справи. Вибір методики та способу проведення дослідження належить виключно до компетенції експерта ( п.1.4. Інструкції).
З поданих прокурором доказів вбачається, що розрахунок розміру шкоди здійснений судовим Експертом відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" та з врахуванням зафіксованих у кримінальному провадженні даних про діаметри зрізаних дерев та їх породи.
Такі дані відображені, зокрема, в акті огляду місця події, в акті огляду місця вчинення лісопорушення, складених представниками відповідача а також польову відомість переліку пнів виявленої самовільної рубки в Зозулівському лісництві кв. 16 виділ 26, складеної майстром лісу Петльованим Р.С.
Відповідачем не подано суду жодних доказів, які б підтверджували відсутність у осіб, якими складено наявний в матеріалах справи акт, повноважень чи спеціальних знань для здійснення відповідних замірів та складання такого акта, а також доказів, які б підтверджували невідповідність зафіксованих даних щодо діаметрів зрізаного дерева дійсним обставинам справи.
Отже, висновок експерта узгоджується із іншими доказами у справі, не суперечить їм та оцінюється судом в сукупності.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах “Ryabykh v.Russia” від 24.07.2003 року, “Svitlana Naumenko v. Ukraine” від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2026 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ :
1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» , м. Київ в особі філії Карпатський лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 26.05.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/1678/26 від 26.05.2026) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2026 у справі №914/4108/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області області. 

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.