Справа № 396/332/26
Провадження № 2/396/689/26

РІШЕННЯ
Іменем України

14.07.2026 року м. Новоукраїнка 
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: Цесельська О. С. 
за участю секретаря судового засідання: Трохимчук Я. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження в м. Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу №396/332/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №532289-КС-001 від 04.04.2025 р. в розмірі 31 850,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.04.2025 року між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» укладено кредитний договір №532289-КС-001, на виконання якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10 000,00 грн. шляхом зарахування коштів на банківську карту відповідачки. Договір підписано шляхом обміну електронними повідомленнями, та одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання по кредитному договору виконало, надало позичальнику грошові кошти, шляхом перерахунку на банківську карту позичальника, зазначену позичальником в анкеті. У зв`язку з порушенням відповідачкою умов договору виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також стягнути судові витрати.
Ухвалою суду від 18.03.2026 р. цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, витребовано докази.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в заявленому позові просить розглянути справу без її участі, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_1 повторно не з`явилася у судове засідання, 13.04.2026 року надала заяву, в якій просила відкласти розгляд справи на іншу дату для врегулювання спору. Однак, відповідачка повторно не з`явилася у судове засідання, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася шляхом надіслання судової повістки за його місцем реєстрації, проте, на адресу суду повернувся конверт із вкладенням «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов відповідачка не надала.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд не фіксувався.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Суд встановив, що 04.04.2025 року між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» укладено кредитний договір №532289-КС-001, на виконання якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10 000,00 грн, строком на 24 тижні. Процентна ставка є фіксованою незмінною процентною ставкою 1%. Денна процентна ставка - 0,87%. Згідно анкети клієнта, відповідач зазначив номер банківського рахунку для перерахування коштів № НОМЕР_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №532289-КС-001 відповідачка ОСОБА_1 здійснила часткову оплату на загальну суму 2 050,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.
Одним із видів договорів, є договір приєднання, яким відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 07.01.2026 року, відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом в сумі 31 850,00 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту - 10 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах - 15 400,00 грн, суми прострочених платежів за комісією - 1 450,00 грн., суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України.
Отже, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача суми заборгованості 10 000,00 грн. - за основним боргом, 15 400,00 грн. - за відсотками.
Водночас щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача процентів у розмірі 5 000,00 грн. на підставі статті 625 Цивільний кодекс України, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у разі порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом із тим, суд враховує положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких у період дії воєнного стану в Україні та протягом визначеного строку після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у період дії воєнного стану в Україні, який запроваджено Указом Президента України та який є чинним на момент виникнення заборгованості та звернення позивача до суду.
Отже, нарахування позивачем процентів у сумі 5 000,00 грн. як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України є таким, що суперечить наведеним нормам Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Крім того, зазначені проценти не є платою за користування кредитом у розумінні умов договору, а є саме заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що прямо підпадає під обмеження, встановлені законодавцем на період дії воєнного стану.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5 000,00 грн. процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення комісії, то суд виходить з наступного.
При визначенні підстав та порядку нарахування комісії, потрібно керуватися положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», якими кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування».
Згідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З огляду на зміст приписів частин 1 та 2 статті 228 ЦК України умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною. В договорі встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія має сплачуватись позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальника, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою договору, внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальнику коштів на придбання споживчої продукції.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
За наведених обставин вимога про стягнення 1 450,00 грн. комісії (пов`язаної з наданням кредиту), яка хоча і погоджена з позичальником, але за своєю нікчемністю не підлягає задоволенню.
Суд встановив, що в порушення умов кредитного договору, відповідачка не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, на час розгляду справи відповідних доказів сплати боргу не подав, тому є підстави для часткового задоволення позову в розмірі 25 400,00 грн. (основний борг та проценти).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 123 грн. 00 коп. (25 400,00 х 100 : 31 850,00 = 79,74%, 2662,40 х 79,74% = 2 123 грн. 00 коп.).
Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 625, 1048, 1054 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (код ЄДРПОУ 41084239, м. Київ, бульвар Лесі Українки, б. 26 оф. 411, 01133) заборгованість за кредитним договором №532289-КС-001 від 04.04.2025 року в розмірі 25 400,00 игрн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту - 10 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах - 15 400,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 123,00 гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.
Повний текст рішення складено та підписано 14 липня 2026 року.

Суддя:     О. С. Цесельська