Справа №333/7329/25
Провадження № 2/333/453/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року         м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Михайлової А.В., за участю секретаря судового засідання Дутова В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В позові зазначив, що 13.02.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та гр. ОСОБА_2 (позичальник, відповідач) укладено договір про надання фінансового кредиту №79145. Відповідно до індивідуальної частини договору № 79145 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 7000 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 79145 від 13.02.2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті насебе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на загальну суму 15845,00 грн., а саме : сума основного боргу – 3500,00 грн.; сума боргу за процентами - 1890,00 грн.; сума боргу за пенею і штрафами – 10455,00 грн. Цей договір укладений у вигляді електронного документа із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію». Підписавши договір, відповідач підтвердив, що згодний з умовами кредитного договору.
12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 12.04.2018 року укладено додаткову угоду № 2 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 3 від 18.06.2018 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту № 79145 від 13.02.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Позивач просить суд стягнути в судовому порядку з відповідача заборгованість в розмірі 20 737,09 грн, а також судові витрати.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позові просив справу розглядати за його відсутності.
Відповідач в судові засідання не з`явилася. Представником відповідача на адресу суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника. Проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що позивачем пропущено спеціальну позовну давність, оскільки договір про надання фінансового кредиту №79145 від 13.02.2018 року передбачає строк дії кредиту у розмірі 30 днів та те, що кредит надається на 30 днів так само. Отже, датою повернення кредиту та відповідно виконання боржником зобов`язань за договором є 15.03.2018 року. А отже саме з цієї дати починається перебіг позовної давності, як загальної так і спеціальної. При цьому, позивачем штрафи та пеня за цим договором нараховувались до 13.06.2018 року та 17.06.2018 року відповідно. Проте, навіть за такого підходу до обрахунку строку, з якого у боржника виникло зобов`язання зі сплати неустойки, спеціальна позовна давність пропущено все одно, оскільки спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки сплила як мінімум 15.03.2019 року, а як максимум 13.06.2019 року для штрафів та 17.06.2019 року для пені.
Щодо вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних відповідач посилається на приписи п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а також зазначає про хибність їх розрахунку, оскільки їх нарахування здійснювалось на всю суму заборгованості: як борг за кредитом, так і за відсотками і за пенями та штрафом. Проте нарахування цих сум можливе лише на суму боргу за кредитом та відсотками, а не на штрафні санкції.
З наведених підстав просить у задоволенні позову в частині стягнення неустойки, інфляційних витрат та 3% річних відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст. ст 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтями 638, 640 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року (далі Закон).
Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють договір позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що 13.02.2028 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір № 79145. Відповідач отримав кредит у розмірі 3 500 грн, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 0,90 % від суми кредиту за кожен день користування. Цей договір укладений у вигляді електронного документа із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію». Підписавши договір, відповідач підтвердив, що згодний з умовами кредитного договору.
Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків, у зв`язку з чим станом на 17.06.2018 утворилась заборгованість у розмірі 15845.00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (картка обліку договору).
12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.
Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року – окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги – кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній.
12.04.2018 року укладено додаткову угоду № 2 та на виконання договоруфакторингу підписано реєстр прав вимоги № 3 від 18.06.2018 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту № 79145 від 13.02.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Згідно зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості.
Відповідачем розрахунок, в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3 500,00 грн. та відсотків в сумі 1 890,00 грн. не спростований.
Водночас, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею і штрафами, суд зазначає, що як слідує із доданого до позову розрахунку заборгованості (картки обліку договору), пеня і штрафи почали нараховуватись відповідачці починаючи з 19.03.2018 року та по 17.06.2018 року на загальну суму у розмірі 10455,00 грн.
При цьому, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Таким чином, виходячи із розрахунку позивача, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки сплила 13.06.2019 року для штрафів та 17.06.2019 року для пені.
У позові позивач посилається на пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, разом з тим, у даній справі спеціальну позовну давність пропущено позивачем ще до введення в дію вказаної норми.
Отже, у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки належить відмовити у зв`язку із пропуском позивачем спеціальної позовної давності.
При цьому, позивачем також заявлені вимоги про стягнення суми інфляційних втрат - 3 464,74 грн. та суми 3% річних - 1 427,35 грн.
Проте, як слідує із наведеного в позові розрахунку як інфляційних витрат, так і 3% річних, при їх обрахунку позивач виходив із суми заборгованості 15 845,00 грн. Проте, ця сума включає в себе як борг за кредитом, так і за відсотками і за пенями та штрафом. А отже, розрахунок здійснено не вірно, адже нарахування цих сум можливе лише на суму боргу за кредитом та відсотками, а не на штрафні санкції. Більш того, вимоги про стягнення штрафних санкцій є необгрунтованими через пропуск спеціальної позовної давності, що є додатковим фактором невірності розрахунку інфляційних витрат та 3% річних (адже ці суми включені в суму заборгованості з якої розраховувались інфляційні витрати та 3% річних).
Більш того, відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Позивачем доведений факт відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3 500,00 грн. та відсотків в сумі 1 890,00 грн.
Позивач також просить стягнути з відповідачки судові витрати, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.
При цьому, представником позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано: договір №33 від 22.03.2024 року про надання правової допомоги; додаткову угоду до договору №33 від 22.03.2024 року про надання правової допомоги; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 04.07.2025 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10.
Разом з тим, до матеріалів справи не надано доказів реального понесення цих витрат по цій справі. Зокрема, надано договір із адвокатом, з якого слідує, що оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання Клієнтом рахунку (п. 4.2 Договору). Надано додаткову угоду до договору, проте в цій угоді про оплату гонорару не згадується. Надано детальний опис виконаних робіт, акт наданих послуг в якому вказано, що оплата здійснюється при підписанні відповідного акту (п. 4 Акту). Проте, не надано платіжних документів про реальне понесення цих витрат: банківських платіжних документів, чеків, прибуткових касових ордерів, тощо. Тобто, документально не підтверджено сам факт сплати цих коштів, тобто реального понесення цих витрат. При цьому, умови оплати послуг адвоката в залежності від результату розгляду справи («гонорар успіху») договір не встановлює.
Звідси, вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом залишаються без задоволення за недоведеністю.
Водночас, щодо витрат на сплату судового збору, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 3 ч. 2ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
При цьому, 100 відсотків позовних вимог складають 20 737,09 грн.
Судом задоволені позовні вимоги на суму 3500 грн. заборгованості за кредитом та 1890 грн. за відсотками, що у сукупності складає на 5 390 грн. та у відсотковому значенні дорівнює 26% від суми первісного позову (з округленням за математичними правилами).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 26% суми сплаченого судового збору, що дорівнює 629,82 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 352 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (адреса м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, 04112; ЄДРПОУ 38750239) заборгованість за договором №79145 про надання фінансового кредиту від 13.02.2018 року в сумі 5 390 (п`ять тисяч триста дев`яносто) гривень 00 копійок, яка складається з наступного: 3 500,00 гривень - заборгованість за сумою кредиту; 1 890,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (адреса м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, 04112; ЄДРПОУ 38750239) витрати на сплату судового збору у розмірі 629,82 грн. (шістсот двадцять дев`ять гривень 82 копійки).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя         А.В.Михайлова