Справа № 635/7785/26 
Провадження № 3/635/2287/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року Суддя Харківського районного суду Харківської області Якішина О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

15.07.2026 року о 12-25 год. за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Дніпровська, буд.293, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння шкіри обличчя та очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в медичному закладі водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5. ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. 19.08.2026 р. надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, з приводу фактичних обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначив, що 15.07.2026 він повертався додому проїжджаючи блокпост у м. Мерефа. На зазначеному блокпості він зупинився, до нього підійшов поліцейський для перевірки документів, після чого поліцейський запитав про запах алкоголю з машини (машину він взяв у друга, там дійсно щось було розлито на підлозі та був незрозумілий запах чи мастила чи омивайки, що саме він не знає), на що він відповів, що не вживав алкоголю, але бризкав у горло розпилювач від горла, але це може бути схоже ніяк на алкоголь. Поліцейський попросив його вийти, після чого поліцейський запитав чи буде він продуватися в драгер або їхати в медзаклад чи писати відмову. Оскільки це був перший раз, коли його зупинила поліція, він почав запитувати про медзаклад та відмову, бо десь чув, що газоаналізатори драгер бувають показують не ті показники. Йому відповіли, що якщо він зазначить у протоколі відмову, то після цього поїде далі, а вже потім буде суд, де він буде розповідати про цю ситуацію, але не вказали на те, що, відмовляючись, він автоматично підтверджую своє нібито сп`яніння. Зазначена розмова відбувалось без включеної бодікамери. Поліцейський попросив його сісти до авто і проїхати назад і вперед для початку запису. Він так і зробив, проте забув пристебнутися ременем безпеки. Тоді поліцейський до нього підійшов і зробив зауваження за ремінь. Після цього почалося відео. У нього не було порушення координації рухів та почервоніння очей, що видно на відео. Після цього він поїхав до поліклініки, щоб здати кров заради доказів у суді, що він був тверезий, але йому відмовили, потім він почав здійснювати дзвінки, як і де йому можна здати аналіз, але йому повідомили, що в медзакладі потрібно здавати аналізи продовж 2-х годин після зупинки, які вже пройшли, але він про не знав. Також ОСОБА_1 думає, якщо вважати, що він був в стані алкогольного сп`яніння та з порушенням координації то чому поліцейські, після складання протоколу, допустили його за руль і дали поїхати з блокпосту. Логічніше було б доставити його до медзакладу, або наполягати на виклику таксі чи знайомих, щоб не допускати його до водіння в стані алкогольного сп`яніння та наражати оточуючих на небезпеку. 
З урахуванням викладеного, вважає можливим відповідно до ст. 268 КУпАП розглянути справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає повністю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами, дослідженими судом:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 719833 від 15.07.2026 року, в якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, який містить особистий підпис останнього;
- копією постанови серії ЕНА №7552376 від 15.07.2026 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння порушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.;
- актом огляду на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку з відмовою останнього;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під випливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції до КНП ХОР «ОКНЛ» від 15.07.2026 року, в якому зазначено про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду;
- письмовим зобов`язанням ОСОБА_1 від 15.07.2026 р. в якому він зазначає, що 15.07.2026 р. він рухався на транспортному засобі ВАЗ 2115, д.н.з. НОМЕР_2 , був зупинений у м.Мерефа, вул.Дніпровська 293 на блок посту для перевірки документів. В ході перевірки у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та складено на нього відповідні адміністративні матеріали. Водія було відсторонено від керування транспортним засобом, про повторність останній попереджений, право та обов`язки йому роз`яснені в повному обсязі.;
- довідкою ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області про те що, згідно облікової бази «Інформаційний портал Національної поліції України» підсистеми «Головний сервісний центр МВС України «Посвідчення водія» ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами в органах МВС України серії НОМЕР_3 , видане 26.11.2025 р.;
- копією посвідчення водія ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 з мобільного застосунку;
- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 211540 серії НОМЕР_3 , згідно якого власником автомобіля є ОСОБА_2 ;
- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 , факт виявлення працівниками поліції ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, вимогу до останнього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, та відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зазначені докази суд вважає належними та допустимими. 
Наданий суду відеозапис є безперервним та в достатній мірі відтворює обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, а обставини, які на ньому відображені, зафіксовані послідовно та узгоджуються з матеріалами справи. Проведення відеофіксації проводилась відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а тому відеозапис є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Із зазначеного відеозапису вбачається, що працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я в зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, які були оголошені поліцейським під відеозапис. Після цього ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, пояснивши, що вживав медичний препарат для горла. При цьому суд зауважує, що причина відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння не впливає на встановлені судом обставини.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Обставини, які б спростовували досліджені судом докази вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище адміністративного правопорушення, суду не представлено і під час розгляду справи не встановлені.
Доводи Бердника, які зазначені в його письмових поясненнях, про те, що у нього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки ознаки сп`яніння виявляються безпосередньо поліцейським при спілкуванні з водієм, що є підставою для обов`язку водія на вимогу поліцейського пройти відповідний огляд. 
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані вірно.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
На переконання суду, сукупності наявних в матеріалах справи доказів достатньо для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 , враховуючи особу правопорушника, а саме те, що дані, які б з негативного боку характеризували ОСОБА_1 суду не надані, враховуючи ступінь його вини у скоєному ним адміністративному правопорушенні, яка доведена матеріалами справи, а також відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, суд дійшов висновку про необхідність піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, вважаючи що саме ця міра буде достатньою для покарання та виправлення порушника, запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.
Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.
Отже, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 33, 221, 283, 130 ч.1 КУпАП України, Законом України «Про судовий збір, суд,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн. (Протокол серія ЕПР1 № 719833; Отримувач коштів ГУК Харківськ обл/Харкiвобл/21081300; Код класифікації доходів бюджету 21081300; Код за ЄДРПОУ 37874947; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA168999980313020149000020001) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на розрахунковий рахунок - UA 908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) - 02895834, судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до частини 1статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що у разі несплати штрафу у строк, установлений частиною 1 статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем його проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується: подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Строк пред`явлення до виконання постанови в частині стягнення штрафу та судового збору 3 (три) місяці.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя О.М. Якішина