ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року
м. Київ
справа № 161/188/26
провадження № 51-1399км26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу в.о. начальника Луцького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_6 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 січня 2026 року про повернення апеляційної скарги.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року подання провідного інспектора Луцького міського відділу філії ДУ «Центру пробації» у Волинській області ОСОБА_7 про скасування звільнення від покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання ОСОБА_8 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, в.о. начальника відділу Луцького МВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_6 подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 26 січня 2026 року вказану апеляційну скаргу повернув апелянту. 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі в.о. начальника відділу Луцького МВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування доводів касаційної скарги вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно дійшов висновку про повернення апеляційної скарги, чим обмежив право органу пробації на оскарження ухвали місцевого судупро скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженої ОСОБА_8 для відбування покарання, призначеного за вироком суду. На думку автора касаційної скарги, уповноважений орган з питань пробації в розумінні п. 10 ч. 1 ст. 393, п. 16-1 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) є іншою особою, яка наділена правом на апеляційне оскарження таких рішень. Наголошує, що апеляційним судом не були враховані висновки, зроблені в постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року в справі № 1-261/10 (провадження № 51-2320км20) та від 12 лютого 2026 року в справі № 936/40/24 (провадження № 51-4774км25) у подібних правовідносинах. Звертає увагу Суду на неоднозначність судової практики з цього питання. Уважає, що суд апеляційної інстанції порушив приписи ст. 129 Конституції України.
Письмових запереченьна касаційну скаргу представника органу пробації ОСОБА_6 від інших учасників провадження до Верховного Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги, просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Решту учасників було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак в судове засідання вони не з`явилися. На адресу Суду надійшло клопотання в.о. начальника відділу Луцького МВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_6 про здійснення касаційного розгляду за відсутності представника органу пробації.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу в.о. начальника відділу Луцького МВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року, якою було залишено без задоволення подання органу пробації про скасування звільнення від покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_8 для відбування призначеного покарання, повернув особі, яка її подала.
Мотивом прийнятого рішення суду апеляційної інстанції було те, що орган пробації не належить до осіб, визначених у ч. 1 ст. 393 КПК України, які мають право оскаржувати ухвали суду, постановлені в порядку вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку.
Перевіряючи законність ухвали апеляційного суду про повернення апеляційної скарги представника органу пробації, колегія суддів керується судовою практикою, сформованою в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 01 червня 2026 року в справі № 621/3410/23 (провадження № 51-603кмо26). 
Так, об`єднана палата не погодилася з висновками, зробленими у постановах колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 лютого 2026 року у справа № 936/40/24 та колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 1-261/10 (провадження № 51-2320км20) і сформувала новий висновок про застосування відповідної норми права, згідно з яким органи або установи виконання покарань не наділені правом на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, прийнятих за результатами розгляду їхнього клопотання (подання), яке стосується питань виконання вироку, оскільки жодною нормою КПК України не передбачено можливості оскаржувати судові рішення, ухвалені в порядку виконання вироку, тими суб`єктами, до компетенції яких належить виконання судового рішення.
Також у згаданому рішенні констатовано, що органи або установи виконання покарань у розумінні положень п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК України не наділені правом на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, прийнятих за результатами розгляду їхнього клопотання (подання), яке стосується питань виконання вироку. Таким правом наділені засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. 
Тож апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги в.о. начальника відділу Луцького МВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_6 , оскільки орган пробації не належить до осіб, визначених у ч. 1 ст. 393 КПК України, які мають право оскаржувати ухвали суду, постановлені в порядку вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку.
Процесуальний закон не забороняє органу пробації повторно звернутися до суду з відповідним поданням після усунення можливих недоліків, про які зазначено в ухвалі суду.
Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить переконання, що касаційна скарга представника органу пробації  ОСОБА_6 з наведених у ній мотивів та підстав задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 січня 2026 року про повернення апеляційної скарги залишити без зміни, а касаційну скаргу в.о. начальника Луцького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3