Справа № 144/339/25
Провадження № 2/132/490/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України

"17" червня 2026 р. Калинівський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого Павленко І.В.
при секретарі Олійник Т.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Самар Вікторії Володимирівни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:
03.03.2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із вказаним цивільним позовом до ОСОБА_1 , де в обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що 30.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 був укладений договір № 2108955109907, за яким відповідач отримав кредит на суму 3000 грн.00 коп. строком на один рік. Тип процентної ставки – фіксована. 
01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір про відступлення права вимоги № 1-12, відповідно до якого право грошової вимоги за договором №2108955109907 від 30.03.2021 року, перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». 
10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого право грошової вимоги за договором № 2108955109907 від 30.03.2021 року, перейшло до ТОВ «Коллект Центр».
Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 2108955109907 від 30.03.2021.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 2108955109907 від 30.03.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 52041,90 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 3000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 49041,90 грн.
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 24660,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 3000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 21660,00 грн. 
Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій спрямованих на повернення вказаних грошових коштів, з метою захисту порушеного права й охоронюваних законом інтересів, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.
Відповідно до ухвали судді Теплицького районного суду Вінницької області Герман О.С. від 05.03.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області.
Ухвалою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Робак М.В. від 02.04.2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 повернуто до Теплицького районного суду Вінницької області, як таку, що направлена до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області помилково.
Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області Магдяк Н.І. від 02.05.2025 року матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 передано для розгляду за підсудністю до Калинівського районного суду Вінницької області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2025 головуючим суддею був визначений суддя Павленко І.В. 
Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 13.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї документами та роз`яснено право на подання заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про необхідність надання відзиву проти позову із посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, протягом 15 днів з дня вручення цієї ухвали.
24.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в особі свого представника – адвоката Самар Вікторії Володимирівни, звернувся до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про визнання договору недійсним. В обґрунтування зустрічної позовної заяви представник заявника просить прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом. Визнати договір про надання фінансових послуг № 2108955109907 від 30.03.2021 року недійсним. Розглядати справу без участі позивача за зустрічним позовом. Покласти судові витрати, понесені позивачем за зустрічним позовом на відповідача за зустрічним позовом. 
07.10.2025 від директора ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М.М. надійшли заперечення проти прийняття зустрічної позовної заяви, відповідно до якої останній просив повернути ОСОБА_1 зустрічний позов до ТОВ «Коллект центр» про визнання договору недійсним, залишити зустрічну позовну заяву без розгляду.
Відповідно до ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області від 29.10.2025 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про визнання договору недійсним було об`єднано в одне провадження за № 144/339/25.
Встановлено строк подання відповідачу за зустрічним позовом відзиву на зустрічний позов протягом 15 днів із дня вручення ухвали про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднання вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом: суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу за зустрічним позовом копію відзиву та доданих до нього документів. Встановлено строк подання позивачем за зустрічним позовом відповіді на відзив протягом п`яти днів з моменту отримання копії відзиву і доданих до нього документів. Судове засідання в об`єднаній цивільній справі відкладено на 10:15 год. 03.12.2025.
02.12.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М.М. надійшов відзив на зустрічний позов про визнання договору недійсним, відповідно до якого остання просила позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Коллект центр» про визнання договору недійсним відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 03.12.2025 задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М.М. про витребування доказів в АТ «Універсал Банк».
16.02.2026 з АТ «Універсал Банк» надійшли витребувані докази відповідно до ухвали суду від 03.12.2026.
Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Синиченко Д.В. у судове засідання не з`явилась, надавши заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, повністю підтримує свої позовні вимоги та просить задовольнити їх в повному обсязі та заперечує проти зустрічного позову і просить відмовити в його задоволенні. 
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник Самар В.В. у судові засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, однак у зустрічному позові представник позивача просила розглядати справу без участі позивача. 
В зв`язку із неявкою учасників справи в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.
Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.
Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
30.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 був укладений договір № 2108955109907, за яким відповідач отримав кредит на суму 3000 грн.00 коп. строком на один рік. Тип процентної ставки – фіксована. 
01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір про відступлення права вимоги № 1-12, відповідно до якого право грошової вимоги за договором №2108955109907 від 30.03.2021 року, перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». 
10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого право грошової вимоги за договором № 2108955109907 від 30.03.2021 року, перейшло до ТОВ «Коллект Центр».
Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 2108955109907 від 30.03.2021.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 2108955109907 від 30.03.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 52041,90 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 3000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 49041,90 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно статті 1056 ЦК Українирозмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Відповідач в порушення статті 526 Цивільного кодексу України та умов договорів, своїх зобов`язань не виконав, що призвело до створення заборгованості. Згідно розрахунків доданих до матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором № 2108955109907 від 30.03.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви, становить 52041,90 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 3000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 49041,90 грн.
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 24660,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 3000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 21660,00 грн., яка і підлягає стягненню в судовому порядку.
Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 суд зазначає наступне. 
Так, у зустрічній позовній заяві представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що позивач за зустрічним позовом кредитний Договір не укладав та не підписував, в тому числі, в електронній формі, а про борг дізнався після подання позову. Паспорт, який вказаний в реквізитах договору, був втрачений позивачем за зустрічним позовом до дати, проставленої в Договорі, що підтверджується заявою про втрату або викрадення паспорта від 11.03.2020, поданої начальнику Калинівського РВ УДМС України у Вінницькій області.
Окрім того, з наданого листа ТОВ «СЛУЖБА МК» від 20.09.2024 про перерахування коштів позичальнику не зрозуміло, кому та чиї банківські реквізити було здійснено перерахування. У відповідному листі вказано лише не повний номер картки, на який було перераховано кошти, а саме: НОМЕР_1 , та назву банку, проте не вказані дані отримувача. Всі ці обставини є свідченням того, що позивач за зустрічним позовом не отримував кошти від ТОВ «Служба миттєвого кредитування», а Договір є недійсним з підстав, передбачених ч.ч.3, 5 ст. 203 ЦК України, а саме в зв`язку з невідповідністю його внутрішній волі на укладення Договору та фактичним неотриманням грошових коштів, що становлять предмет оспорюваного договору. 
Однак, такі твердження представника позивача суд оцінює критично з огляду на наступне.
Так, 30.03.2021 між Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" та ОСОБА_1 (далі – позичальник та/або Позивач) укладено Договір № 2108955109907 (далі - Договір), який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Одноразовий ідентифікатор Y2, зазначений у Договорі та на всіх підписаних документах.
Відповідно до п. 1.5 у разі підписання електронного договору договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Відповідно до п. 4.15 Сторони дійшли згоди, що цей договір укладається в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг". Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 4.9. Позичальник підтверджує, що: - отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, у тому числі інформацію, що міститься у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; - отримав підписаний сторонами екземпляр договору, графік платежів, паспорт кредиту; - ознайомлений з умовами Закону України «Про захист прав споживачів», повідомленням суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані та правилами; - отримав кредит не на споживчі цілі; - інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Із рахуванням вищезазначеного, Позивач до введення одноразового ідентифікатора детально ознайомлений із умовами договору та прийняв відповідну пропозицію, що підтверджується вищезазначеною процедурою та умовами Договору. На підтвердження вищезазначеного до позовної заяви долучено сам договір із зазначенням одноразового ідентифікатора, графік платежів, паспорт споживчого кредиту, а також інформацію щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладання електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційній-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій. 
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України). 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
В силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Частиною 12 статті 11 Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину.
Згідно з ч. 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). 
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у договорі). 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. 
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. 
Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. 
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. 
Згідно ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України - Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. 
Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. 
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. 
Електронний документ – це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, в тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Отже, обов`язковим реквізитом електронного документа є електронний підпис автора або прирівняний до нього підпис. Електронні підписи можуть бути неудосконаленими, удосконаленими та / або з одноразовим ідентифікатором, кваліфікованими. 
Згідно з положеннями Законів України «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію» різниця між Одноразовим ідентифікатором та Електронним Цифровим Підписом полягає лише в способі ідентифікації підписувача та ступеня захисту такого підпису. Але юридично вони мають однакову силу. Кваліфікований електронний підпис (далі – «КЕП») відрізняється від інших підписів тим (крім технічної частини), що він генерується, перевіряється і контролюється спеціально сертифікованими (державою) установами. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором (далі – «ЕПОІ»)) по суті є видом вдосконаленого цифрового підпису, хоча в Законі України «Про електронну комерцію» так і не називається. Його суть полягає у використанні одноразових повідомлень (паролів, кодів, підтверджень) шляхом телекомунікаційних засобів. Найчастіше використовуються СМС, повідомлення в месенджерах в якості підтвердження волі підписанта. ЕПОІ широко використовується, наприклад, в сфері мікрокредитування. Підпис з використанням одноразового ідентифікатора не можливо перевірити через спеціальні сервіси, однак, дійсність укладення договорів з використанням таких підписів вже неодноразово підтверджувалася в судовій практиці України, а саме: 
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». 
Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р., проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 та у справі № 732/670/19 від 09 вересня 2020 року. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. 
З огляду на вищевикладене, оскільки Кредитний договір було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а не електронно-цифровим підписом. 
За таких обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства та практику Верховного Суду України, Договір було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про захист інформації в інформаційно- комунікаційних системах», одноразовий ідентифікатор автоматично генерується для кожного нового договору. При наступному укладенні кредитного договору створюється новий ідентифікатор, що забезпечує дотримання вимог конфіденційності та цілісності даних. 
Відповідно до вимог процесуальних кодексів, до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, що скріплюється печаткою. 
Водночас необхідно відрізняти примірник електронного документа, який є оригіналом, від електронної копії. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тому якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, картка, диск), то відповідно до Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документа. 
Таким чином вбачається, що укладений договір між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. 
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договорів шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок Відповідача, зазначений ним у заявці на отримання кредиту та кредитному договорі. 
Враховуючи вищенаведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та Позивачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. 
Оскільки згідно з положеннями ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. 
З кредитного договору вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. 
Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. 
Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, провадження № 61-1602св20. 
Підстав для сумніву у змісті договорів Позивачем та його представником не наведено. Позивач не обґрунтував свої сумніви у дійсності даного договору. Будь-які докази того, що номер телефону був використаний для укладення Договору від його імені, Позивачем не надані. 
Таким чином, Позивач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, та ввів одноразовий ідентифікатор, який отримав на зазначений ним номер мобільного телефону НОМЕР_2 , з метою підписання кредитного договору. 
Варто зауважити, що важливою обставиною в ході доведення факту підписання договору позики саме відповідачем є факт розпорядження відповідачем вказаним номером мобільного телефону, оскільки саме на нього надійшов код одноразового ідентифікатора. 
Також суд звертає увагу на ту обставину, що код одноразового ідентифікатора, яким було підписано кредитний договір, було надіслано на мобільний номер телефону НОМЕР_2 , який підтверджується даними з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», як фінансовий номер Позивача, які були надані суду на виконання ухвали суду про витребування доказів від 03.12.2025 року. 
Зазначене також підтверджується проведеною Кредитодавцем ідентифікацією та верифікацією позичальника, через систему BankID НБУ. 
Додатково варто зауважити, що система BankID Національного банку – це державна система віддаленої ідентифікації, що забезпечує передавання персональних даних користувачів від банку, в якому відкрито рахунок, до суб`єкта, який надає послугу користувачу. Дані вказані заявником в анкеті-заяві співпадають з тими, які отримано з системи BankID НБУ. 
Технологічно система BankID НБУ влаштована таким чином, що користувач, який запитує послугу на сайті надавача послуг, обирає серед банків, що приєдналися до системи BankID НБУ, той банк, в якому він безпосередньо верифікований, є його клієнтом та має діючий договір, після чого проходить багатофакторну автентифікацію на сторінці обраного ним банку (що фактично релевантна автентифікації при доступі до управління карткою/рахунком за допомогою інтернет-банкінгу) та надає цьому банку згоду на передачу ідентифікаційних даних надавачу послуг. 
Відповідно до Положення про Систему BankID Національного банку України, затвердженого постановою правління Національного банку України 17.03.2020 року №32, абонент-ідентифікатор - банк України, який є абонентом Системи BankID Національного банку та безпосередньо виконує функції ідентифікації, автентифікації та верифікації клієнтів (банку), які є користувачами Системи BankID Національного банку. Абонент-ідентифікатор (тобто банк) зобов`язаний забезпечити повноту, достовірність і актуальність надання електронних підтверджень електронної дистанційної ідентифікації користувачів. Абонент-ідентифікатор зобов`язаний здійснювати багатофакторну автентифікацію користувача за кожним електронним запитом на електронну дистанційну ідентифікацію до моменту передавання персональних даних такого користувача через Систему BankID Національного банку. Абонент-ідентифікатор має право надавати електронні підтвердження електронної дистанційної ідентифікації на електронні запити на електронну дистанційну ідентифікацію виключно щодо користувачів, які на дату отримання абонентом ідентифікатором запиту на електронну дистанційну ідентифікацію є клієнтами абонента-ідентифікатора та мають діючі договірні відносини з ним. Абоненту ідентифікатору забороняється надавати електронні підтвердження електронної дистанційної ідентифікації щодо користувачів, які припинили договірні відносини з банком, але мають технологічний доступ до свого облікового запису в каналах дистанційного банківського обслуговування. 
Підсумовуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що факт укладення договору саме Позивачем має місце, ідентифікація та верифікація Позивачем проведена за допомогою системи BankID НБУ, що виключає можливість укладення договору із первісним кредитором іншою особою, а не Позивачем. 
Таким чином, Позивач за зустрічним позовом намагається ввести суд в оману з метою уникнення виконання зобов`язання за Кредитним договором, зазначаючи про те, що Договір про споживчий кредит №2108955109907 від 30.03.2021 року не укладав. 
З приводу видачі коштів суд зазначає наступне.
На виконання умов укладених договорів позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника. Підтвердження видачі кредитних коштів за Договором про надання фінансових послуг №2108955109907 від 30.03.2021 до позовної заяви було додано довідку ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 20.09.2024 року, відповідно до якої 30.03.2021 року відбулось перерахування грошових коштів у сумі 3 000,00 грн. від ТОВ «Служба МК» ОСОБА_1 на ЕПЗ номер НОМЕР_1 , реквізити якої було власноруч зазначено відповідачем при заповненні форм на сайті Кредитодавця. Деталі транзакції : Номер карти: НОМЕР_1 Платіжна система: VISA Власник карти (емітент) банк: MONObank Час запиту: 30.03.2021 18:23:20 Номер договору згідно інформації від кредитора: 2108955109907 Сума: 3 000 Валюта UAN Інформацією про держателя вищезазначеної банківської картки та рух коштів по ній в повній мірі володіє банк-емітент цієї картки.
Відповідно до офіційних даних сайту https://monobank.ua/about - monobank- це роздрібний продукт АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК». Тобто, банком-емітентом який видав банківську картку № НОМЕР_1 є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УНІВЕРСАЛ БАНК». Адреса головного офісу: 04080, м. Київ, вул. Оленівська,23, код ЄДРПОУ 21133352. Ліцензія НБУ №92 від 20.01.1994, номер у держреєстрі банків №226. 
Тобто, Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором. 
А також аналогічною обставиною є факт перерахування кредитних коштів на банківську картку, вказану власноруч Позичальником на сайті Кредитодавця, але яка самому Позичальнику не належить, і це є належним виконанням умов кредитного договору, оскільки обов`язок Кредитодавця згідно умов Договору полягає в перерахуванні грошових коштів у сумі кредиту на банківську карту, яку зазначає Позичальник при оформленні кредиту. 
Так, ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 ), здійснюючи оформлення кредиту, вказав бажаний спосіб отримання кредитних коштів шляхом їх безготівкового перерахування на банківську карту № НОМЕР_1 . 
Як було зазначено вище, на підтвердження факту видачі кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором позивачем до позовної заяви було долучено довідку від платіжної організації, що має відповідну ліцензію на перерахування коштів, якою підтверджується факт видачі суми кредиту.
Як убачається із інформації наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 03.12.2025 у справі № 144/339/25, на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) банком було емітовано платіжну картку: НОМЕР_4 . 
Як убачається із виписки по рахунку, 30.03.2021 на платіжну карту № НОМЕР_4 було зараховано платіж в сумі 3000,00 грн. 
Відтак, в матеріалах справи наявні достатні та достовірні докази на спростування заперечень відповідача щодо отримання нею кредитних коштів за кожним із договорів.
Таким чином, з огляду на вищезазначене, враховуючи викладені висновки Верховного Суду, Кредитодавець належним чином виконав умови кредитного договору, укладеного, а Відповідач, у свою чергу, надав суду усі належні та необхідні докази на підтвердження зазначених обставин та здійснив дії щодо отримання додаткових доказів. Натомість, Позивачем не надано жодних доказів на спростування тих обставин, на які посилається Відповідач, як на обґрунтування позовної заяви.
За таких обставин суд прийшов до висновку про залишення зустрічних позовнив вимог ОСОБА_1 без задоволення.
Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422 грн.40 коп., що підтверджується платіжним документом.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача на користь позивача повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 2422 грн.40коп.
Судові витрати за зустрічним позовом в розмірі 1211, 20 грн. суд вважає необхідним залишити за позивачем ОСОБА_1 .
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 9000 грн.00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Виходячи із викладеного, керуючись ст.ст. 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526-527, 530, 1050 та 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) заборгованість за Договором № 2108955109907 від 30.03.2021 року у розмірі 24660 грн.00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) судовий збір у розмірі 2422 грн.40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.00 коп.
Зустрічний позов ОСОБА_1 , в особі свого представника – адвоката Самар Вікторії Володимирівни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про визнання договору недійсним залишити без задоволення
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26.06.2026.

СУДДЯ І.В. Павленко