| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4884/22 Суддя (судді) першої інстанції: Голубова Л.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Златіна С.В.,
суддів: Воловика С.В., Кравченка Є.Д.,
при секретарі: Сосницькій В.П.,
за участі: представник відповідача Ліщук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НІТ ГРУП» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В : 
Товариство з обмеженою відповідальністю «НІТ ГРУП» (далі - позивач; ТОВ «НІТ ГРУП») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач; ГУ ДПС у м. Києві), у якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 3535/26-15-07-03-01-25 від 21.01.2022 року;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 3538/26-15-07-03-01-25 від 21.01.2022 року.
Заявлені вимоги позивач обґрунтовував безпідставністю висновків фіскального органу, викладених в акті документальної позапланової виїзної перевірки, за результатами якої складено акт від 24.12.2021 року № 94398/ж5/26-15-07-03-01 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «НІТ ГРУП» про порушення позивачем п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 140.2 ст.140 Податкового кодексу України, п.7 П(с)БО 15 «Дохід», ст. 4, 9 статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на суму 439 821 грн. за 2020 рік на суму 439 821 гривень, а також про порушення позивачем п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 140.2 ст.140 Податкового кодексу України, п.7 П(с)БО 15 «Дохід», ст. 4, 9 статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, всього у сумі 10 312 469 грн. за 2020 рік на 10 312 469 гривень. Підставою для висновків контролюючого органу стали виявлені обставини, зокрема про те, що товариство з обмеженою відповідальністю «НІТ ГРУП» мало довгострокову кредиторську заборгованість перед ПАТ «Венчурний недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Унібудінвест`згідно договору від 08.04.2015 № 08/04/15, однак, не здійснило її дисконтування в момент виникнення заборгованості та не здійснило амортизацію дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування податком на прибуток. Зазначає, що перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 безпідставно встановлено його заниження в сумі 439 821 грн., у тому числі: за 2020 рік на суму 439 821 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 10 312 469 грн., у тому числі: за 2020 рік на суму 10 312 469 грн., що суперечить обставинам справи та вимогам діючого законодавства. З зазначених підстав просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.01.20242 року № 3535/26-15-07-03-01-25, № 3538/26-15-07-03-01-25.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано наступним тим, що первісний строк погашення заборгованості (08.04.2016 року) за договором позики від 08.04.2016 року №08/04/16 становив не більше 12 місяців, що свідчить про визначення сторонами короткострокового характеру виконання зобов`язань за цим договором. Надалі 15-ма додатковими угодами до цього договору позики сторони неодноразово продовжували строки погашення заборгованості позичальника (позивача) перед позикодавцем (ПАТ «Венчурний недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Унібудінвест») до 01.11.2022 року. З наведеного вбачається, що строк, на який вказаний договір був продовжений, складав менше ніж 12 місяців, тобто, не перевищував один рік. Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про те, що характер облікованої ТОВ «НІТ ГРУП» у бухгалтерському обліку кредиторської заборгованості перед ПАТ «Венчурний недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Унібудінвест», яка виникла на підставі договору позики від 08.04.2016 року №08/04/16, не вимагав від нього здійснювати дисконтування суми такої заборгованості, оскільки така заборгованість правомірно обліковувалася платником як короткострокова.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставою для прийняття оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 21.01.2022 року стали висновки, що викладені в акті позапланової документальної виїзної перевірки, за результатами якої складено акт від 24.12.2021 року № 94398/ж5/26-15-07-03-01 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «НІТ ГРУП». Актом документальної позапланової виїзної перевірки, зокрема встановлено, що позивачем порушено п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 140.2 ст.140 Податкового кодексу України, п.7 П(с)БО 15 «Дохід», ст. 4, 9 статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, всього у сумі 439 821 грн, у тому числі за 2020 рік на суму 439 821 гривень. Також позивачем порушено п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 140.2 ст.140 Податкового кодексу України, п.7 П(с)БО 15 «Дохід», ст. 4, 9 статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, всього у сумі 10 312 469 грн, у тому числі за 2020 рік на 10 312 469 гривень. Вказує, що відповідно до документів, наданих до перевірки встановлено, що ТОВ «НІТ ГРУП» використовував у своїй діяльності позику згідно з договором від 08.04.2015 № 08/04/15: ПАТ «Венчурний недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Унібудінвест» (код 32589576), від імені та в інтересах якого на підставі Договору про управління активами від 10.12.2014 року, діє ПрАТ «Компанія з управління активами «ФОРУМ» (код 33106210), з однієї сторони та Позичальник: ТОВ «НІТ ГРУП», з іншої сторони, разом - Сторони, уклали цей Договір про наступне: Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти (надалі - Позика) у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується своєчасно повернути Позику та сплачувати проценти за користування Позикою та вчиняти інші дії згідно умов цього Договору та чинного законодавства України. Позикодавець надає Позичальнику Позику в межах Ліміту, зазначеного в п.1.3. цього Договору, повністю або окремими частинами, кожна з яких надалі зветься «Транш», а у сукупності - «Транші». Ліміт за цим Договором встановлюється у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень 00 копійок (надалі - Ліміт). Сторони домовилися, що розмір процентів, які Позичальник сплачує Позикодавцю за користування Позикою, складає 0,01% (нуль цілих одна сота) процента річних. Кінцевий термін повернення заборгованості за Позикою встановлюється 08 квітня 2016 року. Кінцевий термін повернення заборгованості, може бути продовжений за згодою Сторін. Додатковими угодами до договору від 08.04.2015 № 08/04/15 детально розписано в п.3.1.1.1 розділу ІІІ акту перевірки та наведено в додатку 9 до акту перевірки. Згідно до наказу № 379, який набув чинності 29.10.2019 і тим самим узаконив дисконтування усієї довгострокової дебіторської і кредиторської заборгованостей, тепер оновлені п. 9 П(С)БО 11 і п. 12 П(С)БО 10 зобов`язують будь-які довгострокові зобов`язання оцінювати за теперішньою (дисконтованою) вартістю. Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та їх розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО 11 «Зобов`язання». Відповідно до П(С)БО 11 «Зобов`язання», встановлено наступне: Довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями. Згідно з п. 10. П(С)БО 11, довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання. Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), котра, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства. Сума погашення не дисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, котра, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства. Відповідно до п.5 П(с)БО 15 «Дохід», дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Справедлива вартість компенсації при реалізації на виплат визначається шляхом дисконтування всіх майбутніх надходжень із використанням умовної ставки відсотка. Враховуючи положення п. 21 та п. 22 П(С)БО 15, частина номінальної (договірної) вартості, що відноситься до справедливої, визнається як дохід від реалізації та відображається відповідно до вимог п. 8 та п. 10 П(С)БО 15. Згідно з п. 20 П(С)БО 15 дохід, який виникає в результаті використання активів підприємства іншими сторонами, визнається у вигляді процентів, якщо: а) імовірне надходження економічних вигод, пов`язаних з такою операцією; б) дохід може бути достовірно оцінений. У разі відстрочення платежу за кредитами, позиками, продукцію, товари, роботи, послуги тощо з утворенням від цього різниці між справедливою вартістю заборгованості та номінальною сумою грошових коштів та/або їх еквівалентів, що підлягають отриманню за продукцію (товари, роботи, послуги, тощо), така різниця визнається заборгованістю за нарахованими доходами (процентами) у періоді її нарахування. Тобто, заборгованість за процентні доходи відображається в періоді їх нарахування. Згідно з п. 134.1 ст. 134 розд. IІІ Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розд. ІІІ цього Кодексу. Розділом ІІІ Податкового кодексу України не передбачено податкових різниць стосовно операцій з реалізації товарів, послуг на виплат. Тобто усі операції для цілей оподаткування податком на прибуток відображаються за правилами бухгалтерського обліку. Середньозважена ставка по довгострокових кредитах у гривні станом на 2019 рік 13,5%; 2020 рік 6%. Розрахунок фінансового доходу від дисконтування суми заборгованості детально розписано в акті перевірки на стор.13. Отже, на порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.7 П(с)БО 15 «Дохід», ТОВ «НІТ ГРУП» не включено до рядка 2240 «Інші доходи» звіту про фінансові результати (форма № 2), доходи підприємства від дисконтування сум заборгованостей за договором позики згідно договору від 08.04.2015 № 08/04/15, що не враховані при визначенні фінансового результату до оподаткування (рядок 2290 Звіту про фінансові результати) на загальну суму 5 169 000 грн., в т.ч. по періодам: 2019 року 3 159 000 грн, 2020 року 2 009 000 гривень. Крім того, вказує, що при перевірці встановлено, що в порушення Положення (стандарт бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 1998, п.п.134.1.1, п.134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, було завищено витрати. Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-ХIV). Таким чином, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, із змінами та доповненнями (далі П(С)БО 16). Пунктом 6 П(С)БО 16 визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства, за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Відповідно до пп. 134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Згідно з п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 та з урахуванням обмежень цього Кодексу. Отже, на порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, ст. 4, 9 статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV , п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», ТОВ «НІТ ГРУП» безпідставно віднесено до складу рядків 2050 «Собівартість реалізованої продукції», 2130 «Адміністративні витрати», 2150 «Витрати на збут», 2180 «Інші операційні витрати», витрати, що не підтверджені первинними бухгалтерськими документами та враховані при визначенні фінансового результату до оподаткування (рядок 2290 Звіту про фінансові результати) та об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємств, на загальну суму 5 806 000 грн., у тому числі за 2017 у сумі 472 900 грн, 2018 рік 3 987 000 грн, 2019 рік - 1 315 600 грн, 2020 рік 30 500 гривень. Наголошує, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 задекларовано різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, у 2017 році на суму 1908099 грн., у 2018 році на суму 4397029 грн, у 2019 році на суму (-) 1473295 грн, у 2020 році на суму -8815464 гривень. Перевіркою задекларованих платником податків та встановлених у процесі проведення перевірки показників рядка 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України», встановлено заниження всього у сумі 1 780 756 грн., у тому числі за 2019 рік у сумі 1 780 756 гривень. Зведені дані щодо задекларованих платником податків та встановлених у ході проведення перевірки сум різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 наведено в акті перевірки. Перевіркою повноти визначення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 встановлено їх заниження всього у сумі 1 780 756 грн., у тому числі за 2019 рік у сумі 1 780 756 гривень. Відповідно до пп. 134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. ТОВ «НІТ ГРУП» в порушення пп.134.1.1. п.134.1 ст.134, п. 140.2 ст.140 Податкового кодексу України, не збільшено фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму нарахованих відсотків у бухгалтерському обліку процентів за позикою, в результаті чого занижено показник рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємства «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» на загальну суму 1 780 756 грн, у тому числі за 2019 рік у сумі 1 780 756 гривень. Отже, перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 встановлено його заниження всього у сумі 439 821 грн, у тому числі за 2020 рік на 439 821 грн та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток всього у сумі 10 312 469 грн, у тому числі за 2020 рік на 10 312 469 грн, у результаті допущених порушень податкового законодавства, які відображено в п.3.1.1.1, розділу ІІІ акту перевірки.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року (суддя-доповідач Кучма А.Ю. та судді Аліменко В.О., Безименна Н.В.) відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року (суддя-доповідач Кучма А.Ю. та судді Аліменко В.О., Безименна Н.В.) призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження та продовжено строк розгляду апеляційної скарги на розумний строк, достатній для всебічного і повного розгляду справи. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року (суддя-доповідач Кучма А.Ю. та судді Аліменко В.О., Безименна Н.В.) призначити справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 жовтня 2025 року о 13:20 годин. 
10 грудня 2025 року представник ГУ ДПС у м. Києві подав додаткові пояснення у справі, в яких просив: долучити їх та врахувати під час розгляду справи; задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.
04 лютого 2026 року представник ГУ ДПС у м. Києві подав клопотання про долучення доказів, в яких просив долучити службовий лист управління податкового аудиту інших податків та категорій платників Головного управління ДПС у м. Києві від 19.01.2026 року № 361/26-15-07-03-02-11 з додатками до матеріалів справи № 640/3586/19.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2026 року (суддя-доповідач Златін С.В., судді: Безименна Н.В., Воловик С.В.) прийняли до провадження справу №640/4884/22. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2026 року продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 серпня 2026 року о 11:00 год.
Представник відповідача у судовому засіданні просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. 
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши доводи учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «НІТ ГРУП» зареєстроване як юридична особа та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 36800921 відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач перебуває в стані припинення згідно протоколу загальних зборів учасників від 01.03.2021 року.
ТОВ «НІТ ГРУП» перебуває на податковому обліку Головного управління ДПС у м. Києві як платник податків з 04.11.2009 року, про що зазначено в акті документальної позапланової виїзної перевірки позивача від 24.12.2021 року № 94398/ж5/26-15-07-03-01.
Фахівцями Головного управління ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «НІТ ГРУП», про що складено акт від 24.12.2021 року № 94398/ж5/26-15-07-03-01 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «НІТ ГРУП».
Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 140.2 ст.140 Податкового кодексу України, п.7 П(с)БО 15 «Дохід», ст. 4, 9 статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, всього у сумі 439 821 грн., у тому числі: за 2020 рік на суму 439 821 гривень.
Крім того, позивачем порушено п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 140.2 ст.140 Податкового кодексу України, п.7 П(с)БО 15 «Дохід», ст. 4, 9 статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, всього у сумі 10 312 469 грн., у тому числі: за 2020 рік на 10 312 469 гривень.
Згідно з наданими документами ТОВ «НІТ ГРУП» використовувало у своїй діяльності позику відповідно до договору від 08.04.2015 № 08/04/15, укладеному з ПАТ «Венчурний недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Унібудінвест», від імені та в інтересах якого на підставі Договору про управління активами від 10.12.2014 року, діє ПрАТ «Компанія з управління активами «ФОРУМ», в особі генерального директора Нагорнюк Людмили Касимівни, яка діє на підставі Статуту, з однієї сторони та позичальник: ТОВ «НІТ ГРУП», в особі т.в.о директора Паладченко Валентини Іванівни, яка діє на підставі Статуту, з іншої сторони.
Сторони, уклали цей договір про наступне: позикодавець зобов`язується надати позичальнику у тимчасове користування грошові кошти (надалі - позика) у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується своєчасно повернути позику та сплачувати проценти за користування позикою та вчиняти інші дії згідно умов цього договору та чинного законодавства України.
Позикодавець надає позичальнику позику в межах ліміту, зазначеного в п.1.3. цього договору, повністю або окремими частинами, кожна з яких надалі зветься «Транш», а у сукупності - «Транші».
Ліміт за цим договором встановлюється у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень (надалі - ліміт).
Сторони домовилися, що розмір процентів, які позичальник сплачує позикодавцю за користування позикою, складає 0,01% процента річних.
Кінцевий термін повернення заборгованості за позикою встановлюється 08 квітня 2016 року. Кінцевий термін повернення заборгованості, може бути продовжений за згодою сторін.
Додатковими угодами до договору від 08.04.2015 № 08/04/15, зокрема передбачено:
-від 31.05.2016 встановлено ліміт у розмірі 6000000 грн.,
-від 02.11.2016 кінцевий термін повернення заборгованості встановлено 02.11.2017,
-від 17.02.2017 встановлено ліміт у розмірі 8500000 грн.,
-від 28.07.2017 встановлено ліміт у розмірі 10700000 грн.,
-від 02.11.2017 встановлено ліміт у розмірі 12000000 грн., кінцевий термін повернення заборгованості встановлено 02.11.2018,
-від 02.11.2018 кінцевий термін повернення заборгованості встановлено 02.11.2019,
-від 28.12.2018 встановлено ліміт у розмірі 15500000 грн.,
-від 25.02.2019 встановлено ліміт у розмірі 18000000 грн.,
-від 25.09.2019 встановлено ліміт у розмірі 24125000 грн.,
-від 24.01.2020 встановлено ліміт у розмірі 26125000 грн.,
-від 30.10.2020 кінцевий термін повернення заборгованості встановлено 02.11.2021,
-від 24.11.2020 встановлено ліміт у розмірі 40000000 грн.,
-від 13.05.2021 встановлено ліміт у розмірі 50000000 грн.,
-від 29.10.2021 кінцевий термін повернення заборгованості встановлено 01.11.2022.
На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 21.01.2022 року № 3535/26-15-07-03-01-25, яким збільшено податкове зобов`язання 2020 року з податку на прибуток підприємств та № 3538/26-15-07-03-01-25, яким встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток всього у сумі 10 312 469 грн. у 2020 році.
Таким чином, перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року податковим органом встановлено заниження податку на прибуток підприємств у 2020 році у сумі 439 821 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 10 312 469 грн. за 2020 рік.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з такого. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України (в редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи»), об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Відповідно до приписів п.135.1 ст. 135 ПК Українибазою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Отже, починаючи з 1 січня 2015 року податок на прибуток розраховується, виходячи із бухгалтерського фінансового результату (як різниці між отриманими підприємством доходами та понесеними ним витратами протягом звітного періоду) за національними положеннями (стандартів) бухгалтерського обліку (далі по тексту - НП(С)БО) чи міжнародними стандартами фінансової звітності (далі по тексту - МСФЗ), відкоригованого на різниці, передбаченіПК України (яктоамортизаційні різниці, різниці, які виникають при формуванні резервів (забезпечень), різниці, які виникають під час здійснення фінансових операцій).
Порядок формування доходів і витрат в бухгалтерському обліку регулюється Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» та 16 «Витрати» (далі-П(с)БО 15іП(с)БО 16), затверджені наказами Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290тавід 31.12.1999 року №318.
Відповідно до п. 5, 7 та 8П(с)БО 15дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих назалишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.
До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).
До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Згідно з п. 5 - 9П(С)БО 16витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.
Крім того, у п. 10 - 30 цього П(С)БО наведений склад витрат, що їх має обліковувати підприємством за їх наявності в бухгалтерському обліку.
Водночас, п.44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пп.44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
При цьому, у силу положень пп.44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначаєЗакон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV (далі - Закон №996-ХIV).
Відповідно дост. 1 цього Закону«первинний документ» - документ, який містить відомості про господарську операцію, а «господарська операція» - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
За змістом ч. 1 та 2ст. 9 Закону №996-ХIVпідставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:назву документа (форми);дату складання;назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Разом з тим, за приписами ч. 3ст. 9 цього Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Верховний Суд у постановах від 29 липня 2020 року у справі № 640/19241/18, від 10 вересня 2021 року у справі №160/6203/20, від 22 квітня 2021 року у справі №160/11301/19, від 05 серпня 2022 року у справі №640/8574/19, від 05 жовтня 2022 року у справі №320/6494/19, від 06 березня 2023 року у справі №640/11602/19 висловлював правові позиції, відповідно до яких:
1) на дату виникнення кредиторської заборгованості, яка є довгостроковою, платник податків має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання;
2) отримані кредитні кошти за договорами кредитної лінії відповідають визначенню «фінансовий інструмент» у пункті 4 П(С)БО 13, так як надана позика - це фінансовий актив, оскільки є контрактним правом кредитора (банку) на отримання коштів у майбутньому, а отримана позика - це фінансове зобов`язання позичальника (Підприємства), оскільки його погашення призведе до майбутньої виплати коштів. Норми П(С)БО 13 не дають визначення амортизованої собівартості фінансового зобов`язання, не встановлюють порядок визначення справедливої вартості фінансового зобов`язання, так само не відсилають в цих цілях до інших нормативно-правових актів;
3) застосування контролюючим органом порядку амортизації собівартості фінансових інвестицій, визначених у П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції» є безпідставним, оскільки пунктом 4 П(С)БО 13 встановлено, що фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора. Тобто, фінансова інвестиція є фінансовим активом, а отримана позивачем позика - фінансовим зобов`язанням, а правовими нормами не передбачено застосування методики визначення амортизованої собівартості фінансової інвестиції в цілях дисконтування довгострокової заборгованості;
4) у випадку, коли платник податків веде бухгалтерський облік на підставі національних стандартів (положень) бухгалтерського обліку, а не міжнародних стандартів фінансової звітності, контролюючий орган не має права застосовувати по відношенню до нього при визначенні фінансового результату від дисконтування кредиторської заборгованості за банківським кредитом норми МСФЗ 9 «Фінансові інструменти»;
5) неможливим є застосування до спірних правовідносин і П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів» для визначення теперішньої вартості майбутніх чистих грошових надходжень та ставки дисконту, оскільки П(С)БО 28 визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зменшення корисності активів та її розкриття у фінансовій звітності, однак, не визначає такі методологічні засади щодо зобов`язань;
6) нормативно-правові акти, які регулюють методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові активи, є незастосовними до кредиторської заборгованості, тобто фінансових зобов`язань.
Крім того, у постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 640/16539/20 Верховний Суд, підтримавши висновки, викладені у постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 160/11301/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 640/13685/19, також зазначив, що у разі якщо договірна ставка відповідає ринковій, то теперішня вартість заборгованості дорівнює номінальній. В такому випадку дисконт за рахунок ринкових відсотків дорівнює нулю.
У постанові від 15 лютого 2023 року у справі №640/24292/21 Верховний Суд зазначав, що з аналізу норм НП(С)БО вбачається, що якщо частина поворотної фінансової допомоги підлягає поверненню на підставі додаткової угоди в термін до 12 місяців, враховуючи отримання кожної окремої частини фінансової допомоги, така дебіторська заборгованість є поточною.
У постанові від 15 грудня 2023 року у справі № 640/11526/19 Верховний Суд також звертав увагу, що дисконтуванню на дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).
Аналогічну правову позицію займає також Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 640/13251/19.
Як свідчать наявні у справі матеріали, первісний строк погашення заборгованості (08.04.2016 року) за договором позики від 08.04.2016 року №08/04/16 становив не більше 12 місяців, що свідчить про визначення сторонами короткострокового характеру виконання зобов`язань за цим договором.
Надалі 15-ма додатковими угодами до цього договору позики сторони неодноразово продовжували строки погашення заборгованості позичальника (позивача) перед позикодавцем (ПАТ «Венчурний недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Унібудінвест») до 01.11.2022 року.
З наведеного вбачається, що строк, на який вказаний договір був продовжений, складав менше ніж 12 місяців, тобто, не перевищував один рік.
Колегія суддів зазначає, що для визнання заборгованості, за якою строк погашення на дату балансу складає менше дванадцяти місяців, довгостроковою, обов`язковою визнана сукупність двох умов : первісний строк погашення такої заборгованості був більшим, ніж 12 місяців, та до затвердження фінансової звітності існує угода про пролонгацію (переоформлення) такої угоди на строк понад 12 місяців.
Прострочена заборгованість не може розглядатися як довгострокова, оскільки період повернення коштів одержувачу вже настав. Той факт, що заборгованість за зобов`язанням фактично не повернена на дату балансу (до терміну закінчення позовної давності), не надає їй статусу довгострокової, оскільки в будь-який момент кредитор має право вимагати повернення усієї суми такої заборгованості.
В свою чергу, з положень бухгалтерського обліку випливає, що операція з пролонгації позики на термін, що не перевищує 12 місяців, в бухгалтерському обліку відображається за рахунками поточних зобов`язань. Якщо термін продовження дії перевищує один рік - за рахунками довгострокових зобов`язань. Тобто, визначальним є не термін погашення такої заборгованості, а строк, на який продовжено дію договору.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що характер облікованої ТОВ «НІТ ГРУП» у бухгалтерському обліку кредиторської заборгованості перед ПАТ «Венчурний недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Унібудінвест», яка виникла на підставі договору позики від 08.04.2016 року №08/04/16, не вимагав від нього здійснювати дисконтування суми такої заборгованості, оскільки така заборгованість правомірно обліковувалася платником як короткострокова.
Даний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04 грудня 2019 року у справі №826/16321/18 та в постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 640/13251/19.
За усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема, постанови від 21 липня 2021 року у справі № 160/5358/19, від 05 серпня 2022 року у справі № 640/8574/19, від 21 червня 2023 року у справі №640/9281/19 тощо) національні та міжнародні стандарти є окремими документами, що визначають правила поведінки суб`єктів, які складають фінансову звітність. Визначення національних стандартів не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку в разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах. Отже, застосування контролюючим органом формули, що не визначена жодним національним стандартом бухгалтерського обліку, а передбачена Міжнародними стандартами бухгалтерського обліку, є протиправним. Оскільки національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також відсутня будь-яка практика такого дисконтування, позивач, як особа, облік якої не базується на міжнародних стандартах фінансової звітності, не зобов`язаний був визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно.
Позивач веде облік відповідно до Національних стандартів (положень) бухгалтерського обліку, що підтверджується Положенням про облікову політику ТОВ «НІТ Груп», яка затверджена наказом директора ТОВ «НІТ Груп» від 01.09.2017 року та копія якого міститься у матеріалах справи, а ГУ ДПС під час розрахунків використало формулу, встановлену Міжнародними стандартами бухгалтерського обліку, що є протиправним.
З огляду на вище наведене, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 195, 250, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року - залишити без змін.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя С.В. Златін

Суддя С.В. Воловик

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст судового рішення виготовлено 25 серпня 2026 року.