ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 липня 2026 року
м. Київ

справа № 953/10853/24
провадження № 61-2552св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Харківська міська рада,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Стрельников Андрій Сергійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року у складі судді Бородіної Н. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 20 січня 2026 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Стрельников Андрій Сергійович, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності.
2. Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проживав із ОСОБА_2 з 1994 року однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вони були разом зареєстровані за однією адресою, вели спільне господарство.
3.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. 
4. Він займався її похованням, інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає.
5. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_1 . 
6. У січні 2022 року у встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса Стрельникова А. С. із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не перебував з померлою у зареєстрованому шлюбі та не підтвердив з нею свої родинні відносини, внаслідок чого він вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав.
7. Враховуючи викладене просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , у період з 1994 року по 24 жовтня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 ; 
визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 55 кв. м, житловою - 30,7 кв. м.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
8. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2026 року, позов задоволено частково.
9. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55 кв. м, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10. В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
11. Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази, які свідчать про доведеність проживання позивача із ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по 24 жовтня 2021 року однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 
12. Судами враховано, що положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
13. У березні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Харківської міської ради.
14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
15. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 липня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16. У касаційній скарзі Харківська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.
17. Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявниці зазначає:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року в справі № 521/14695/16-ц, від 23 грудня 2019 року в справі № 303/1816/17, від 17 лютого 2020 року в справі № 127/4297/18, від 22 вересня 2021 року в справі № 227/3750/19, від 01 листопада 2023 року в справі № 522/18290/16-ц, від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
18. Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що факт реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою не є беззаперечним доказом спільного проживання саме однією сім`єю, ведення спільного господарства, ведення спільного бюджету та існування взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.
19. Вказує, що договір замовлення від 12 вересня 2014 року не є доказом ведення спільного бюджету ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Фотокартки та показання свідків не можуть бути достатніми і беззаперечними доказами факту постійного проживання зі спадкодавцем.
20. Зазначає, що в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
21. У квітні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Харківської міської ради від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
22. Згідно свідоцтва НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 13).
23. Після смерті ОСОБА_2 . П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 02-14 (т. 2, а. с. 3-22).
24. З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_2 у шестимісячний строк, а саме 28 грудня 2021 року звернувся ОСОБА_1 зі заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні. За життя ОСОБА_2 заповіт не складала, у шлюбі не перебувала. Батьки ОСОБА_2 померли у 1971 році та 2004 році (т. 2, а. с. 11, 12).
25. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконкому Харківської міської ради від 06 травня 2006 року № 2-06-259261, ОСОБА_2 на праві власності належала квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 44), що також підтверджується копією технічного паспорта на вказану квартиру на ім`я ОСОБА_2 (т. 1, а. с. зворот 32-32).
26. Згідно довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 17).
27. Як убачається з матеріалів справи, позивач є замовником послуг, що надавалися за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 20-22).
28. Листом від 22 листопада 2023 року П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори позивачу фактично відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 за відсутності доказів того, що позивач є спадкоємцем.
29. На підтвердження позовних вимог позивачем надані фотознімки у різний період часу, з яких вбачається, що на них разом зображенні позивач та померла, у них наявні близькі стосунки (т. 1, а. с. 37-43).
30. Листом п`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 22 листопада 2023 року позивачу повідомлено, що в матеріалах спадкової справи № 789П/2021 є заява позивача про прийняття спадщини як спадкоємця 4-ї черги. Посилаючись на п.п.4.2 пункту 4 глави 1, розділу ІІ, Порядку вчинення нотаріальних дій зазначив, що доказом родинних відносин є: свідоцтво органів реєстрації актів цивільного стану тощо. Оскільки позивачем вказані докази нотаріусу не надані, неможливо встановити, чи є ОСОБА_1 спадкоємцем, чи проживав позивач зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини(т. 1, а. с. 120).
31. Допитані в суді свідоки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пояснили, що знайомі з ОСОБА_2 з 1970 х років, разом навчалися, працювали, були друзями, постійно підтримували спілкування. Із ОСОБА_1 ОСОБА_2 познайомилася десь у 1973 році. ОСОБА_2 жила разом із батьком по АДРЕСА_2 , а потім з 1990 року із ними став проживати ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_7 померла, коли їй було 17 років. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом працювали в кооперативі, разом жили. Коли у ОСОБА_1 померла мати він продав квартиру, а кошти витратив на ремонт квартири, де вони проживали із ОСОБА_7 - АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У Ірини родичів та дітей не було.
Позиція Верховного Суду
32. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
33. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
34. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
35. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
36. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
37. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
38. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
39. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
40. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
41. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
42. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
43. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
44. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
45. До членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (постанова Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17).
46. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).
47. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (частини перша та друга статті 21 СК України).
48. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
49. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
50. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
51. Отже, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.
52. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
53. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
54. У частині шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
55. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
56. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
57. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
58. Судами встановлено, що позивач та ОСОБА_2 з 2014 року проживали та були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 .
59. За договором підряду № 389-Г від 17 березня 2017 року, договору замовлення від 12 вересня 2014 року вбачається, що позивач замовляв у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , вікна, їх установку та ремонті роботи.
60. Судами враховано, що показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , допитаних у суді першої інстанції, є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі й підтверджують факт спільного проживання позивача та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного побуту та наявність взаємних прав та обов`язків.
61. Також матеріали справи містять фотознімки за різний період часу, з яких вбачається, що на них разом зображенні позивач та померла, у них наявні близькі стосунки.
62. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що матеріали справи містять належні та допустимі докази, які у сукупності підтверджують факт ведення сторонами спільного господарства, участь позивача у витратах на утримання та ремонт житла, а також наявність близьких особистих стосунків між позивачем і ОСОБА_2 , що підтверджується спільними фотознімками, зробленими у різні періоди часу.
63. Доводи заявника про недоведеність факту спільного проживання та наявністю відносин, притаманних подружжю, відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються матеріалами справи та встановленими на підставі них обставин судами попередніх інстанцій.
64. Посилання на те, що в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, відхиляються колегією суддів та спростовується зверненням позивача та відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку неможливістю встановити чи є позивач спадкоємцем, чи проживав останній зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
65. Посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року в справі № 521/14695/16-ц, від 23 грудня 2019 року в справі № 303/1816/17, від 17 лютого 2020 року в справі № 127/4297/18, від 22 вересня 2021 року в справі № 227/3750/19, від 01 листопада 2023 року в справі № 522/18290/16-ц, від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц, відхиляються колегією суддів, оскільки з урахуванням встановлених судами обставин, оскаржувані судові рішення не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах.
66. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
67. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
68. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.
2. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович