| Справа №: 398/466/26

провадження №: 2/398/1804/26
РІШЕННЯ
Іменем України 
"22" липня 2026 р. м. Олександрія 
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Стручкової Л.І.,
з участю секретаря судового засідання Дудченко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №2176560 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.03.2020 року в розмірі 36736,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.03.2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір №2176560 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 11200,00 грн, строком на 30 днів, тобто з 21.03.2020 року до 20.04.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 1,33% в день (знижена процентна ставка) до 1,90% в день (стандартна процентна ставка). 26.02.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №ККАУ-26022021, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, в тому числі і до відповідача за договором №2176560 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.03.2020 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 36736,00 грн, з яких: 11200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 25536,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Ухвалою суду від 04.03.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін та призначено до розгляду.
Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Представником позивача подано заяву, в якій він просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність.
24.04.2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло З.Я. надійшла заява про відкладання розгляду справи, для надання відзиву. Крім того надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи та направлення копії позовної заяви та додатками на електронну пошту. Проте зазначені документи, були доставлені до електронного кабінету представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло З.Я., що підтверджується довідкою про доставку електронного документу від 29.05.2026 року. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило, відзиву на позов не надійшло.
Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Судом встановлено, що 21.03.2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір №2176560 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 11200,00 грн, строком на 30 днів, тобто з 21.03.2020 року до 20.04.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 1,33% в день (знижена процентна ставка) до 1,90% в день (стандартна процентна ставка).Договір містить додаток №1 «Графік платежів». Крім того, відповідачем було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором графік платежів, який є додатком №1 до кредитного договору та Паспорт споживчого кредиту.
Зазначений договір з додатками, підписані сторонами електронними підписами, в тому числі відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором«М962815», направленим на вказаний відповідачем номер телефону НОМЕР_1 .
ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» надало відповідачу кредит у розмірі 11200,00 грн шляхом перерахування 21.03.2020 року грошових коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою №6517-ВП від 16.12.2025 року.
Зокрема, з інформації банку АТ КБ «Приват Банк», наданої на виконання ухвали суду від 04.03.2026 року про витребування доказів вбачається, що банківська картка № НОМЕР_3 емітована та видана на ім`я відповідача та 21.03.2020 року на зазначену картку зараховано кошти в сумі 11200,00 грн.
При цьому, саме зазначений номер картки вказано у кредитному договорі як особистий платіжний засіб відповідача, що свідчить про отримання відповідачем кредиту в розмірі 11200,00 грн.
26.02.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №ККАУ-26022021, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит Капітал» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 року, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №2176560 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.03.2020 року.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.
Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором №2176560 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.03.2020 року.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056^-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно розрахунку за кредитним договором, наданих позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 36736,00 грн, з яких: 11200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 25536,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 20.04.2020 року. 
Доказів продовження строку кредитування позивачем не надано.
За змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.
В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст.1048ЦК України і охоронна норма частини другої ст.625цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст.1048ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст.625ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
З розрахунку заборгованості, вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося і поза межами строку кредитування, тобто після 20.04.2020 року, що є неправомірним.
Отже, сума заборгованості відповідача за кредитним договором в частині заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає перерахунку наступним чином: 11200,00 грн (тіло кредиту) х 1,33 % (відсоткова ставка в день) : 100% х 30 днів (строк кредитування) = 4468,80 грн (148,98 грн х 30 днів), що також зазначено в Паспорті споживчого кредиту та графіку платежів. 
Крім того, 17.04.2020 року відповідачем здійснено погашення в сумі 4170,88 грн, які первісним кредитором зараховані на погашення відсотків. Таким чином заборгованість за відсотками складає 297,92 грн (4468,80 грн - 4170,88 грн). 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 11200,00 грн та за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 297,92 грн, а всього 11497,92 грн.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з необґрунтованістю нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого при подачі позову, в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Відповідно до ст.141ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог (31,30%), в розмірі 833,33 грн та 2504,00 грн відповідно.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, код ЄДРПОУ 35234236, рахунок НОМЕР_5 , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») заборгованість за договором №2176560 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.03.2020 рокув загальному розмірі 11497 (одинадцять тисяч чотириста дев`яносто сім) грн 92 коп, яка складається з: 
11200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 
297,92 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, код ЄДРПОУ 35234236, рахунок НОМЕР_5 , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») судовий збір в розмірі 833 (вісімсот тридцять три) грн 33 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2504 (дві тисячі п`ятсот чотири) грн 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 22 липня 2026 року.

Суддя Л.І. Стручкова