ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/25275/25 пров. № А/857/16660/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Глинянської міської ради Львівського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Глинянської міської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Гулкевич І.З., 
час ухвалення судового рішення не зазначено,
місце ухвалення судового рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 11 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправними дії Глинянської міської ради Львівського району Львівської області (далі - Міськрада) щодо ненадання відповіді на його запит №ВСП 001/12/12/25 від 12.12.2025;
зобов`язати Міськраду належним чином розглянути запит ОСОБА_1 №ВСП 001/12/12/25 від 12.12.2025 та надати повну, точну та достовірну інформацію.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 у справі №380/25275/25, ухваленим у порядку письмового провадження, позовні вимоги задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Міськради щодо ненадання відповіді на запит №ВСП 001/12/12/25 від 12.12.2025 та зобов`язано відповідача розглянути та надати повну, точну і достовірну інформацію на запит ОСОБА_1 № ВСП001/12/12/25 від 12.12.2025.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено виконання покладеного на нього Законом України "Про доступ до публічної інформації" обов`язку щодо надання відповіді на запит у порядку та строки, передбачені статтею 20 цього Закону. Тому суд дійшов висновку про визнання бездіяльності Міськради щодо ненадання відповіді на запит № ВСП001/12/12/25 від 12.12.2025 протиправною та зобов`язати відповідача розглянути та надати повну, точну та достовірну інформацію на вказаний запит ОСОБА_1 . 
У апеляційній скарзі Міськрада просила скасувати вказане рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповного з`ясував обставини справи, а зроблені висновки не відповідають таким обставинам.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що на запит ОСОБА_1 від 12.12.2025, а також інші запити, які надійшли від нього у цей же день, було направлено відповідь листом від 18.12.2025, якою повідомлено, що запитувана інформація та матеріали потребують залучення додаткових часових ресурсів та зусиль (велика кількість запитуваного матеріалу, минулі архівні періоди, скерування запитів до різних підрозділів за належністю), а також повідомлено про продовження розгляду запитів до 20-ти робочих днів. 
Судом першої інстанції зроблено висновки без урахування викладеного у відповідях Міськради від 18.12.2025 №1722/05-31 та від 08.01.2026 №19/05-31 на запит ОСОБА_1 на публічну інформацію №ВСП001/12/12/25 від 12.12.2025, які було долучено до відзиву на позовну заяву.
На переконання апелянта, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, надаючи оцінку відповідям відповідача від 18.12.2025 №1722/05-31 та від 08.01.2026 №19/05-31, що спричинило порушення завдання та основних засад (принципів) адміністративного судочинства. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Міськради із запитом на публічну інформацію №ВСП001/12/12/25 від 12.12.2025, у якому просив надати скановану копію штатного розпису Міськради станом на 01.01.2021 та інформацію про можливі зміни, що були внесені до штатного розпису впродовж 2021 року; скановану копію структури Міськради станом на 01.01.2021 та зміни, які вносились до неї впродовж 2021 року; скановану копію кошторису доходів та видатків місцевого бюджету Міськради за 2021 рік станом на 01.01.2021. Відповідь на запит просив надати на його електронну пошту.
Враховуючи те, що у встановлений вимогами статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон №2939-VI) строк відповідь на запит не отримав, позивач 23.12.2025 на електронну пошту відповідача скерував повторний запит на публічну інформацію №ВСП001/23/12/25 від 23.12.2025, у якому просив надати аналогічну інформацію.
Міськрада листом №1722/05-31 від 18.12.2025, який був направлений на адресу електронної пошти запитувача zhukov.pero.org.ua@gmail.com 24.12.2025, повідомила заявника, що запитувана у запитах №3117-3121 від 15.12.2025 інформація та матеріали потребують залучення додаткових часових ресурсів та зусиль (велика кількість запитуваного матеріалу, минулі архівні періоди, скерування запитів до різних підрозділів за належністю) та про продовження розгляду запитів до 20-ти робочих днів. Окрім того, з урахуванням приписів статті 21 Закону №2939-VI просила надати лист гарантію щодо оплати граничних норм відшкодування витрат на копіювання документів.
ОСОБА_1 вважав, що Міськрада не розглянула його запит про надання публічної інформації ВСП001/12/12/25 від 12.12.2025 та звернувся до адміністративного суду із цим позовом. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, регламентовано приписами Закону №2939-VI.
Як передбачено у статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
За приписами частини 1 статті 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Згідно з положеннями статті 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується, серед іншого, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
У відповідності до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Як передбачено частиною 1 статті 19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина 2 статті 19 Закону №2939-VI).
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, Міськрада не заперечує того, що є розпорядником публічної інформації, про надання якої правомірно просив ОСОБА_1 у запиті про надання публічної інформації ВСП001/12/12/25 від 12.12.2025.
При цьому на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що відповідач у встановленому Законом №2939-VI порядку та строк не надав позивачу достовірну та повну відповідь на вказаний запит про надання публічної інформації. 
Згідно із частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. 
Частиною 4 статті 20 Закону №2939-VI передбачено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що відповідачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що запит позивача про надання публічної інформації №ВСП001/12/12/25 від 12.12.2025 був розглянутий із наданням відповіді у встановлені у статті 20 Закону №2939-VI строки. 
Водночас апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції інформації, викладеної у відповідях Міськради від 18.12.2025 №1722/05-31 та від 08.01.2026 №19/05-31 на запити ОСОБА_1 , оскільки у вказаних відповідях не зазначено про розгляд саме запиту позивача на публічну інформацію №ВСП 001/12/12/25 від 12.12.2025, що призвело до його звернення до адміністративного суду з позовом, що розглядається. 
Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції про необхідність для захисту порушеного права визнати протиправною бездіяльності Міськради щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації № ВСП 001/12/12/25 від 12.12.2025 та зобов`язати відповідача розглянути та надати повну, точну та достовірну інформацію на вказаний запит позивача. 
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Глинянської міської ради Львівського району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі №380/25275/25 - без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар