БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16400, м. Борзна, Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд. 4 тел.: 0 (4653) 3-50-01
Справа №730/458/26 
Провадження № 2/730/446/2026
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2026 р.  м. Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Ріхтера В.В.,
з участю секретаря судового засідання Магомедової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Борзнянської міської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі – позивач, ОСОБА_2 ) звернулися до Борзнянського районного суду Чернігівської області (далі – суд) із позовом до Борзнянської міської ради Ніжинського району Чернігівської області (далі – відповідач, Борзнянська міська рада), в якому просять визнати: за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з яких частини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , та частини, так як ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав у даному будинковолодінні станом на 15.04.1991 та мав відповідну частку.
Свої вимоги обґрунтовують тим, що, будучи спадкоємцями після своїх батьків, не можуть реалізувати свої права власності на спадщину, так як правовстановлюючі документи на вказаний будинок втрачені. 
Позивачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Відповідач у судове засідання представника не направив, відзиву на позов не подав, надавши заяву про розгляд справи без участі його представника, просить прийняти рішення на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні і розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.
Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи із рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до п. 13 Постанови ПВС України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та ст. 563 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на той час, у випадку смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.
З матеріалів справи слідує, що спірний будинок побудований на законних підставах і не є самочинним будівництвом, а відтак право власності на нього виникло у членів відповідного колгоспного двору.
Судом встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та мало статус «колгоспного двору», проживали: батьки позивачів ОСОБА_4 (далі – ОСОБА_4 ) (голова двору), ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 ) та позивач ОСОБА_2 (члени двору), яким згідно діючого на той час законодавства і належало зазначене домоволодіння в рівних долях (по 1/3 частині кожному). 
Мати позивачів ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не склавши за життя заповіту. На день смерті за однією адресою з нею був зареєстрований та проживав чоловік ОСОБА_4 .
У встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини до Борзнянської державної нотаріальної контори подала дочка спадкодавиці – ОСОБА_1 та оформила частину спадкового майна, яке належало ОСОБА_3 . Інші спадкоємці – чоловік та син спадкодавиці - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 – подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини.
Отже, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла її дочка – ОСОБА_1 (позивач) – та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.
До складу спадкового майна ОСОБА_3 входить 1/3 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на яку вона мала право, але за життя не оформила документи належним чином.
За життя 06.10.2006 батько позивачів – ОСОБА_4 – склав заповіт, в якому зробив таке заповідальне розпорядження: «Все моє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не заключалось, і все те, що буде належати мені на день моєї смерті і на що я за законом буду мати право, заповідаю ОСОБА_1 ».
Батько позивачів – ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті він був зареєстрований та проживав сам за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його син – ОСОБА_2 (позивач) шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Борзнянської державної нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Дочка спадкодавця – ОСОБА_1 – написала заяву про відмову від спадщини.
До складу спадкового майна ОСОБА_4 входить 1/3 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на яку він мав право, але за життя не оформив документи належним чином.
Позивачі звернулися до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своїх батьків та нотаріус завів спадкові справи, проте відмовив їм у видачі свідоцтв.
Зараз, будучи спадкоємцями після смерті своїх батьків, позивачі не можуть реалізувати своє право на отримання свідоцтв на спадщину на будинок, оскільки у них відсутні відповідним чином оформлені правовстановлюючі документи. 
Зазначені обставини підтверджуються копіями паспортів, свідоцтв про народження, укладення шлюбу, смерть, на право власності на жилий будинок, заповіту ОСОБА_4 від 06.10.2006, свідоцтв про право на спадщину за законом, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 18.12.2025, технічного паспорту на будинок, спадкових справ до майна померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , довідками Ядутинського старостинського округу Борзнянської міської ради Ніжинського району Чернігівської області № 318 від 26.11.2025, № 333 від 15.12.2025, № 334 від 18.12.2025, Борзнянської державної нотаріальної контори № 22/02-31 та № 23/02-31 від 20.01.2026, Ніжинської районної військової адміністрації Чернігівської області № 01-23/29 від 26.02.2026, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Борзнянської міської ради Чернігівської області № 84692569 від 07.05.2026.
За змістом положень ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.
Відповідно до приписів ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом після смерті своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , цивільна правоздатність яких припинилася, прийняли спадщину, інші спадкоємці на спадкове майно не претендують, правовстановлюючий документ на належний померлим спадкодавцям житловий будинок втрачено, що перешкоджає позивачам оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе їх позов задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 25, 392, 1216-1223, 1261, 1268-1272 ЦК України, ст.ст. 2-4, 12, 19, 23, 76-89, 141, 206, 258-268 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з яких частини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , та частини, так як ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав у даному будинковолодінні станом на 15.04.1991 та мав відповідну частку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ріхтер В.В.