РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
03 серпня 2026 р.  Справа № 120/10331/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 
до: Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Соборна, 15А м. Вінниця, 21050) 
про: визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького кружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 22.02.2026 про відкриття виконавчого провадження №81315200.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 22.06.2026 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №813415200 на підставі постанови Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради №ІВ00203159 від 10.02.2026 про накладення на позивача штрафу в сумі 680 грн. Водночас позивач наголошує на тому, що постанова від 10.02.2026 оскаржується ним в судовому порядку та на момент відкриття виконавчого провадження судове рішення за наслідками такого оскарження не набрало законної сили. У зв`язку з наведеним позивач вважає протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження, а тому звернувся до суду з цим позовом з метою їх скасування.
Ухвалою суду від 13.07.2026 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, цією ухвалою до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Департамент транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради (далі – третя особа).
20.07.2026 за вх.№49669/26 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що 19.06.2026 до відділу надійшла заява Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради №21/00/011/34296 від 16.06.2026 про примусове виконання виконавчого документа - постанови від 10.02.2026 про накладення на позивача штрафу в сумі 680 грн за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів. Оскільки зазначена постанова відповідала вимогам Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №81315200. Відповідач зауважує, що жодних відомостей про оскарження постанови від 10.02.2026 до нього не надходило.
Суд зазначає, що ухвала про відкриття провадження доставлена через підсистему "Електронний суд" в електронний кабінет третьої особи 13.07.2025.
Правом на подання пояснень третя особа не скористалась, відтак суд, керуючись приписами КАС України, розглядає справу за наявними матеріалами.
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
10.02.2026 Департаментом транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради винесено постанову №ІВ 00203159 про стягнення з позивача штрафу в сумі 680 грн.
19.06.2026 Департамент транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради направив вказану постанову до відповідача з метою примусового виконання. В направленій постанові зазначено дату набрання нею законної сил « 05.04.2026».
22.06.2026 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №81315200 на підставі вищезгаданої постанови.
Водночас, позивач вважає постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, адже на момент її винесення постанова про стягнення штрафу від 10.02.2026 оскаржувалась ним в судовому порядку та судове рішення за наслідками такого оскарження не набрало законної сили.
Надаючи правову оцінку постанові про стягнення виконавчого збору, що оскаржується, суд зважає на таке.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом положень ст. 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, як постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Відтак, постанова Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради №ІВ 00203159 від 10.02.2026 про стягнення з позивача штрафу в сумі 680 грн є виконавчим документом.
Частиною 1 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ встановлено вимоги до виконавчого документа, а саме визначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Частиною 1 ст. 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За змістом ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Положеннями пункту 1 частини другої цієї ж статті Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно із ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи, суд дійшов висновку, що державний виконавець у визначений ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII строк приймає до примусового виконання виконавчий документ (відкриває виконавче провадження), який набрав законної сили.
При цьому, обов`язку перевірки державним виконавцем відомостей про набрання виконавчим документом законної сили Закон № 1404-VIII не містить.
Разом з тим, постанова №ІВ 00203159 від 10.02.2026 за своїм змістом відповідає п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII, у зв`язку із чим підлягає примусовому виконанню в порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Учасники виконавчого провадження (стягувач, боржник, державний виконавець) наділені сукупністю прав та обов`язків, які реалізують у визначеній законом послідовності. Спільною вимогою законодавця до учасників виконавчого провадження є обов`язок сумлінного використання усього обсягу прав з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону №1404-VIII).
Учасники виконавчого провадження не є рівноправними суб`єктами правовідносин. Перш за все, вказане обумовлене правовим статусом державного виконавця, як суб`єкта, що реалізує в таких правовідносинах владні управлінські функції по відношенню до двох інших учасників (стягувача та боржника).
Правовим наслідком реалізації владних управлінських функції державного виконавця є його рішення, якій приймаються у формі постанов. Такі рішення (постанови) державного виконавця є індивідуальними актами права, оскільки головним чином стосуються прав та обов`язків двох інших суб`єктів стягувача та боржника.
Аналіз Закону №1404-VIII (в частині спірних правовідносин) дає підстави дійти висновку, що відкриттю виконавчого провадження передують три стадії:
- звернення стягувача із заявою про примусове виконання рішення;
- перевірка державним виконавцем поданого виконавчого документу щодо наявності підстави для повернення стягувачу без прийняття до виконання;
- прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження.
Звернення стягувача із заявою про примусове виконання, є втіленням принципу диспозитивності у виконавчому провадженні (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону №1404-VIII), оскільки пов`язується виключно із правом стягувача на примусове виконання рішення.
Для відкриття виконавчого провадження стягувач пов`язаний обов`язками дотримання (1) вимог до форми та змісту виконавчого документа, (2) вимог щодо форми та змісту заяви про примусове виконання, (3) порядку звернення із такою заявою до державного виконавця та (4) строків пред`явлення виконавчого документу до виконання.
На другому етапі, державний виконавець перевіряє виконавчий документ щодо наявності правових підстав для прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. (ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII).
За умов відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, державний виконавець, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 у справі №815/6844/17 зазначив, що органи державної виконавчої служби і приватні виконавці у силу Закону України "Про виконавче провадження" не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку, перевірки правильності заповнення найменувань сторін виконавчого провадження тощо. Отримавши виконавчий документ, державний виконавець обтяжений обов`язком винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня.
Таким чином, на переконання суду, державний виконавець за умов відсутності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, "має своїм обов`язком" винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
Аналогічних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 09.02.2026 по страві №120/16317/25.
Водночас, суд зауважує, що при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження державний виконавець керується лише тими документами, які надаються йому згідно із законом (заява стягувача про примусове виконання рішення та виконавчий документ) і не має обов`язку та повноважень вчиняти додаткові дії, не передбачені законом, до відкриття виконавчого провадження, зокрема, чи була оскаржена порушником постанова про накладення адміністративного стягнення у передбаченому порядку, а в разі залишення скарги без задоволення чи повідомлено порушника про такий результат.
Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII обов`язковою підставою для закінчення виконавчого провадження є скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
При цьому, в силу вимог ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Тобто законом урегульовано порядок вчинення дій та прийняття рішень державним виконавцем, якщо після відкриття виконавчого провадження буде встановлено факт втрати чинності відповідним виконавчим документом або його скасування.
Факт оскарження постанови або строк апеляційного оскарження не є перешкодою для відкриття виконавчого провадження, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" не покладає на виконавця обов`язку перевіряти ці обставини до моменту прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження.
На підставі викладених обставин, суд дійшов висновку, що державний виконавець при винесенні постанови від 22.06.2026 про відкриття виконавчого провадження №81315200 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, у той час як представником позивача не доведено наявності обставин протиправності прийнятого відповідачем рішення.
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Соборна, 15А м. Вінниця, 21050, код ЄДРПОУ 40143408)
Третя особа: Департамент транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код ЄДРПОУ 34849038)

Повний текст рішення складено і підписано суддею 03.08.2026.

Суддя Маслоід Олена Степанівна