Справа № 214/11696/25
2/214/2068/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
17 серпня 2026 року  Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Попова В.В.,
при секретарі - Собченко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з постачання теплої енергії на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2025 року у розмірі 9 399 грн. 99 коп., абонентське обслуговування у сумі 364 грн. 02 коп., інфляційні втрати у сумі 1 422 грн. 85 коп., 3% річних у сумі 416 грн. 98 коп. та пеню у сумі 501 грн. 35 коп., а всього 12 105 грн. 19 коп.
В обґрунтування позову зазначено, що згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до ДП «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому (нова назва Покровському), Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Таким чином, з 01 жовтня 2013 року виконавцем послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання для багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 є Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль».
Так, за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено автономне опалення. Між тим, власники (співвласники) нерухомого майна, обладнаного індивідуальними джерелами опалення зобов`язані здійснювати оплату на постачання теплової енергії, що складається: з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрьошньобудинкових систем опалення.
Оскільки відповідач оплату за надані позивачем послуги належним чином не здійснював, представник позивача вимушена була звернутись до суду з даним позовом за захистом майнових інтересів.
Ухвалою суду від 25.12.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та через свого представника подав до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву на позовну заяву представник вказує, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі, позаяк вимоги про стягнення боргу за опалення допоміжних площ житлового будинку не доведені належними доказами, просить врахувати, що позивач посилається на те, що співвласники квартир у багатоквартирному будинку повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі, але до позовної заяви не долучено інформацію щодо площі допоміжних приміщень будинку, за опалення яких відповідачу нарахована заборгованість. Також, до матеріалів справи не долучено обґрунтованого та детального розрахунку, акту передачі-прийняття теплової енергії, а є лише акти фіксації приладу, які не містять ані підпису про ознайомлення відповідача, ані печатки, ані підпису уповноваженої особи. Разом з тим, нарахування 3% річних, інфляційних витрат та пені у період з 12 березня 2020 року по 31 грудня 2023 року суперечить вимогам чинного законодавства. Окрім того, відповідач є учасником бойових дій.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої у матеріалах справи наявні всі належні та допустимі докази, які необхідні для розгляду даної справи. Співвласники квартир та нежитлових приміщень повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла/нежитлового приміщення, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є звільненням їх від такої участі. Будинок, в якому знаходиться квартира відповідача, залишається підключеним до мережі централізованого теплопостачання, отже нарахування за МЗК є обґрунтованими та законними. Разом з тим, позивачем нараховані штрафні санкції відповідно до законодавства. 
Інші заяви по суті пред`явлених позовних вимог до суду не надходили.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, відповідно до наявної у матеріалах справи інформації, відповідач з 05 червня 2007 року є власником квартири АДРЕСА_3 .
Як убачається зі змісту позову квартира за зазначеною адресою обладнана автономним опаленням. 
Згідно розрахунку заборгованості, за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2025 року обліковується заборгованість у розмірі 9 399 грн. 99 коп.
Послуги з постачання теплової енергії до зазначеного будинку, який є багатоповерховим, надаються позивачем, що убачається, зокрема, із долучених до матеріалів справи актів про подачу та припинення подачі теплоносія.
Так, правовідносини з приводу постачання теплової енергії, що виникли між сторонами, регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830 та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315. 
Окрім того, 01 жовтня 2021 року АТ «Криворізька теплоцентраль» на своєму офіційному сайті розмістило Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання та фактично між сторонами з 01 листопада 2021 року укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. 
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання теплової енергії належать до житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Згідно аб. 6 п. 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315 (далі – Методика розподілу).
Згідно п. 2 розділу 1 Методики розподілу, місця загального користування (далі -МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Також цим же пунктом Методики розподілу визначено, що загальнобудинкові потреби на опалення (далі - ЗБП) - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Відповідно до розділу 3 Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі:
- одноповерхова будівля 20%; - двоповерхова будівля 18%;
- триповерхова будівля 16%; - чотириповерхова 14%;
- п`ятиповерхова 12%; - шестиповерхова та вище 10%.
Згідно з п. 12 розділу 4 Методики розподілу, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Розділом 5 Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту або теплогенеруючої/когенераційної установки, яка не є автономною 8%.
Так, з 01 січня 2022 року здійснюється нарахування ЗБП (загальнобудинкові потреби) відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку громад та територій від 28.12.2021 року №358 «Про внесення змін в Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», яким передбачено, що обсяг теплової енергії витрачений на загальнобудинкові потреби опалення визначено спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: 1-5 поверхова 25%; 6-10 поверхова 20%; вище 10 поверхів 15%.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року (справа №703/4963/15-ц) висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.
У постановах від 26.09.2018 року (справа №703/58/16-ц) та від 03.10.2019 року (справа №539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами.
Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №311/3489/18 дійшов висновку, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку.
Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати загальнобудинкових потреб опалення, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Таким чином, оскільки квартира, власником якої є відповідач, знаходиться у багатоквартирному будинку та є невід`ємною частиною відповідних мереж (систем) опалення всього будинку, подання теплоносія до якого здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача, які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів всього будинку, відповідач зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку та оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами.
При цьому, наявність автономного опалення у квартирі, власником якої є відповідач, не є підставою для звільнення від оплати на загальнобудинкові потреби опалення, які складаються, в тому числі з витрат на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, частина якої (системи) наявна в квартирі (прокладені трубопроводи через квартиру).
Окрім того, суд зазначає, що з 01 листопада 2021 року згідно п. 11 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено розмір плати за абонентське обслуговування за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з витратами на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії.
Відповідно до положень п. 11 ч. 1 ст. 1, ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування визначена відповідно до планованих витрат виконавця, пов`язаних із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, з укладенням договору про надання комунальної послуги, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами.
Між тим, суд зауважує, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувались. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі №176/456/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №14-280цс18.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
У відповідності до п. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з наступними змінами і доповненнями, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків. 
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Таким чином, власність зобов`язує нести тягар утримання майна. Разом з тим, як убачається зі змісту положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», викладених вище, особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, а також власники (співвласники) квартири, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг нарівні з іншими дієздатними, які проживають та/або зареєстровані у житлі, або співвласниками.
Отже, судом із розрахунку заборгованості наданого позивачем встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2025 року обліковується заборгованість за надану теплову енергію у розмірі 9 399 грн. 99 коп. Разом з тим, заборгованість із плати за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2025 року становить 364 грн. 02 коп., що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, зважаючи на те, що правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем є грошовим зобов`язанням, позаяк відповідач має зобов`язання перед позивачем оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача відповідної оплати за надані послуги, однак, у зв`язку із несплатою належним чином відповідачем за отримані послуги, позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена у грошовому еквіваленті, а тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за період з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2025 року інфляційні втрати у сумі 1 422 грн. 85 коп. та 3% річних у сумі 416 грн. 98 коп., згідно наданих позивачем розрахунків, з якими погоджується суд. 
Щодо стягнення пені у розмірі 501 грн. 35 коп., суд зазначає наступне.
Як встановлено із матеріалів справи, відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 виданим 19 липня 2023 року.
Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.
Згідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Разом з цим, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу закон не передбачає.
Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.12.2018 року у справі №522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18).
Таким чином, на відповідача поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності у зазначений період, а тому підстав для стягнення пені у розмірі 501 грн. 35 коп. немає.
Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 2 902 грн. 64 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (код ЄДРПОУ 00130850, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1) заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2025 року у розмірі 9 399 грн. 99 коп., абонентське обслуговування у сумі 364 грн. 02 коп., інфляційні втрати у сумі 1 422 грн. 85 коп. та 3% річних у сумі 416 грн. 98 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (код ЄДРПОУ 00130850, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1) сплачений судовий збір у розмірі 2 902 грн. 64 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя В.В. Попов