ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2026 року Чернігів Справа № 620/5796/26

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами справу за позовом Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Чернігові до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

Відділ урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Чернігові звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.05.2026 за № 7680/Ж10/25-01-24-06;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області скласти Довідку перевірки Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Чернігові (код ЄДРПОУ 05433488) про невстановлення фактів порушень вимог податкового законодавства, з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету військового збору за період 01.12.2024 по 30.06.2025. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем процедури проведення документальної позапланової перевірки. Щодо виявленого порушення вказує, що ПК України не обмежує коло платників виключно військовослужбовцями, а навпаки — поширює дію збору (пільгових 1,5 відсотки) на всіх осіб, які отримують доходи, пов`язані зі службою чи роботою у Держспецзв`язку та інших військових формуваннях, незалежно від форми трудових або службових відносин, тобто як на військовослужбовців, так і на працівників. 
Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що згідно наданих до перевірку розрахунково – платіжних відомостей із заробітної плати за період з 01.12.2024 по 30.06.2025 року встановлено, що платником нараховувалась заробітна плата працівникам, з якої військовий збір нараховано та утримано за ставкою 1,5%, що відображено у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (форма 4-ДФ) за відповідний період за 101 ознакою доходу – «Заробітна плата нарахована (виплачена)». Перевіркою встановлено порушення: п. п. 168.1.1, п. п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. п. «а» п. 176.2 ст. 176, п. п. 1.3, п. п. 1.4, п. п. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-ІV (із змінами та доповненнями): платником, як податковим агентом, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір у повному розмірі (за ставкою 5%) із заробітної плати працівників під час виплати доходу.
Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій вказав посадовими особами ГУДПС у Чернігівській області грубо проігноровано повноту змісту чинної норми податкового законодавства, а саме абзац 5 підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, де установлено, що зокрема для військовослужбовців та працівників Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України ставка збору становить 1,5 відсотків з доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 цього пункту). 
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Головним управлінням ДПС у Чернігівській області винесено наказ від 24.03.2026 №278-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Чернігові». 
На підставі вказаного наказу та направлень від 25.03.2026 № 700/Ж3/25-01-24-06, № 701/Ж3/25-01-24-06 відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Чернігові з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету військового збору за період з 01.12.2024 по 30.06.2025, за результатами якої складений акт № 5598/Ж5/25-01-24-06-05433488 від 08.04.2026.
Згідно висновків, викладених в акті, під час перевірки було встановлено порушення п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176, п.п. 1.3, п.п. 1.4, п.п. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-IV (із змінами та доповненнями), в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору при виплаті платникам податків доходів за період, що перевірявся на суму - 36036,11 грн., в т.ч. за 2024 рік - 7654,00 грн., за 2025 рік - 28382,11 грн.
Вказані висновки ґрунтуються на тому, що ставка військового збору 1,5 відсотка застосовується до доходів у вигляді грошового забезпечення військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а дохід у вигляді заробітної плати, нарахованої (виплаченої) працівникам Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно законів України військових формувань до умов трудового договору (контракту), оподатковується військовим збором на загальних підставах за ставкою 5 відсотків. 
На підставі вказаного акту відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № 7680/Ж10/25-01-24-06 від 07.05.2026, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 45045,15 грн, а саме за податковим зобов`язанням – 36036,11 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 9009,04 грн.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Положеннями пункту 78.4 статті 78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Відповідно до підпунктів 78.1.1 та 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.
Так, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/17123/18 від 02.02.2020 відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 (справа № 804/1113/16), від 24.05.2019 (справа № 826/16221/15), від 03.10.2019 (справа № 820/850/16), від 16.10.2019 (справа № 820/11291/15), від 22.11.2019 (справа № 815/4392/15) тощо.
Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
З огляду на вищезазначений правовий висновок Верховного Суду, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу.
Судом було встановлено, що Головним управлінням ДПС у Чернігівській області листом № 3273/5/25-01-24-10-11 від 03.07.2025 було надіслано позивачу запит про надання пояснень та належним чином завірені копії документів, які підтверджують факт повноти та своєчасності нарахування, утримання та перерахування до бюджету військового збору за грудень 2024 року та січень – червень 2025 року, відповідь на який було надано позивачем листом від 05.08.2025 року № 63/34-46/2025.
У зв`язку з отриманою відповіддю 08.04.2026 Головним управлінням ДПС у Чернігівській області на підставі наказу від 24.03.2026 №278-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Чернігові» та направлень від 25.03.2026 № 700/Ж3/25-01-24-06, № 701/Ж3/25-01-24-06 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача. 
Наведене свідчить про наявність у посадових осіб контролюючого органу законних підстав для початку проведення розглядуваної перевірки. Відтак, доводи позивача про те, що проведена перевірка була здійснена із порушенням вимог чинного законодавства не знайшли свого підтвердження.
Щодо виявлених під час перевірки порушень.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори у порядку та розмірах, встановлених законом. Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України. У статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки.
Згідно із підпунктом 20.1.8 пункту 20.1 статті 20 ПК України під час проведення перевірок у платників податків - фізичних осіб, а також у посадових осіб платників податків - юридичних осіб та платників єдиного внеску перевіряти документи, що посвідчують особу, а також документи, що підтверджують посаду посадових осіб та/або осіб, які фактично здійснюють розрахункові операції.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПУ України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення.
Згідно із підпунктами 14.1.54, 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Згідно із пунктом 127.1 статті 127, підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, пункту 163.1 статті 163, підпункту 168.1.1, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.2 статті 171 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Згідно із підпунктом 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 ПК України для цілей Розділу IV заробітна плата це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.
Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. 
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України (фізична особа резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент).
Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є, зокрема доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Згідно з абзацом другим 2 підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України ставка військового збору становить: для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту.
Підпунктом 4 підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що ставка військового збору становить: для військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань - 1,5 відсотка з доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 цього пункту).
Відповідно до статті 164 розділу IV Кодексу базою оподаткування є загальний оподаткований дохід будь-який дохід, що підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 ПК України (підпункт 1.5 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України).
Згідно із пункту 171.1 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету військового збору з доходів у вигляді заробітної плати, є: роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку; податковий агент з інших доходів, визначених пункту 1.2 пункту 16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, які є об`єктом оподаткування військовим збором.
Відповідно до підпункту 169.4.3 пункту 169.4 статті 164 розділу IV ПК України роботодавець та/або податковий агент має право здійснювати перерахунок сум нарахованих доходів, утриманого податку на доходи фізичних осіб/військового збору за будь-який період та у будь-яких випадках для визначення правильності оподаткування незалежно від того, чи має платник податку право на застосування податкової соціальної пільги.
Згідно із пунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.
Тобто, застосування ставки податкового збору у вигляді 1,5 % можливе для військовослужбовців та працівників силових структур, що перелічені у статті, зокрема працівників Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Що стосується об`єкту податкового зобов`язання, тобто вказана ставка застосовується до доходів, одержаних у вигляді: грошового забезпечення; грошових винагород та інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 цього пункту).
Таким чином, законодавець визначив три види доходів, з яких утримується військовий збір у розмірі 1,5 %, а саме:
- грошове забезпечення щомісячні та одноразові виплати, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», включаючи посадові оклади, надбавки, доплати, премії, матеріальну допомогу тощо. Вказаний вид доходу передбачений для виплати лише для військовослужбовців, та не передбачений законодавством для працівників жодних силових структур, тобто апріорі не можливий для виплат працівникам Збройних Сил України, передбачених вищевказаною нормою.
- грошові винагороди;
- інші виплати, що здійснюються на користь військовослужбовців або працівників зазначених формувань відповідно до нормативно-правових актів.
Частиною першою статі 5 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» передбачено, що Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв`язку, захисту інформації; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв`язку, захисту інформації; територіальні підрозділи; Головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку; навчальні, охорони здоров`я, санаторно-курортні та інші заклади, науково-дослідні, науково-виробничі та інші установи і організації.
Згідно частин першої, шостої статті 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» до особового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України належать військовослужбовці, державні службовці та інші працівники. Трудові відносини державних службовців та інших працівників Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України регулюються законодавством про працю і державну службу.
Так, згідно статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Виходячи з аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що працівники Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України не є військовослужбовцями, не отримують грошове забезпечення, а отримують інші виплати такі як заробітна плата.
Трудові відносини працівників Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України регулюються трудовим законодавством, а їхні доходи формуються виключно у вигляді заробітної плати, яка є оплатою праці за виконану роботу.
Отже, враховуючи досліджені норми працівники Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України не є та не можуть отримувати грошове забезпечення, але це не означає того, що хто не отримує грошове забезпечення має сплачувати ставку військового збору на рівні 5 %, оскільки це жодною нормою ПК України та іншого нормативно-правового акту не передбачено.
Визначаючи об`єкт оподаткування військовим збором за ставкою 1,5%, законодавець включив до нього як грошове забезпечення військовослужбовців, так і грошові винагороди та інші виплати, до яких належить заробітна плата, а також визначив коло суб`єктів, які отримують дану форму доходу.
Також суд зазначає, що заробітна плата працівників Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України не є грошовим забезпеченням військовослужбовців; однак закон не обмежив пільгову ставку 1,5% лише грошовим забезпеченням, а включив до неї також грошові винагороди та інші виплати.
Таким чином, позиція контролюючого органу про те, що ставка 1,5% не поширюється на працівників Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, лише через те, що вони не отримують грошове забезпечення, є необґрунтованою.
Контролюючим органом при складанні акту перевірки допущено помилкове та необґрунтоване тлумачення норм податкового законодавства на користь контролюючого органу.
У разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків (пункт 56.21 статті 56 ПК України).
Так, податковим органом самостійно визначено, що ставка військового збору у розмірі 1,5% застосовується виключно до військовослужбовців, а не до інших суб`єктів, які перелічені у пп. 1.3, п.161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України при цьому зроблено посилання на законодавство, яке регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців, а не оплати праці працівників Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Таким чином, нарахування та відображення у звітності військового збору за грудень 2024- червень 2025 за ставкою 1,5% є правомірним і повністю відповідає чинному законодавству. Водночас доводи контролюючого органу щодо необхідності застосування ставки 5% за цей період суперечать нормі Податкового кодексу України.
Стосовно інших посилань учасників справи, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.05.2026 за № 7680/Ж10/25-01-24-06.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління ДПС у Чернігівській області скласти Довідку перевірки Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Чернігові (код ЄДРПОУ 05433488) про невстановлення фактів порушень вимог податкового законодавства, з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету військового збору за період 01.12.2024 по 30.06.2025, то суд зазначає, що вказані дії є дискреційними повноваженнями, тобто виключною компетенцією податкового органу.
Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Суд наголошує, що вказані позовні вимоги являються формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, та задоволенню не підлягають.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Чернігові необхідно задовольнити частково.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Так, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Чернігові підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 3328,00 грн. 
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Чернігові (вул. Ринкова, 20, м. Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14000, код ЄДРПОУ 05433488) до Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.05.2026 за № 7680/Ж10/25-01-24-06.
В решті позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Чернігові судові витрати в розмірі 3328,00 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17.08.2026.

Суддя Наталія БАРГАМІНА