РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2026 року | справа № 580/13244/25
| м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 (далі -Відповідач), яка полягає у його відмові ініціювати питання про виключення квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 39,6 кв.м. в якій Позивач проживає разом із сім`єю, з переліку службових, шляхом направлення до виконавчого комітету Смілянської міської ради клопотання про виключення вказаної квартири із переліку службових; 
- Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , направити до виконавчого комітету Смілянської міської ради клопотання про виключення квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 39,6 кв.м. в якій Позивач проживає разом із сім`єю, з переліку службових.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач із 2001 року спільно з родиною проживає у службовій квартирі АДРЕСА_1 , яка була надана йому у зв`язку з проходженням служби. Свої вимоги Позивач мотивує такими доводами: статус службового житла обмежує конституційні та житлові права Позивача та членів його сім`ї, зокрема перешкоджає реалізації права на приватизацію цієї квартири; Позивач перебуває на пільговому квартирному обліку з 2002 року, проте нове будівництво житла військовим командуванням не ведеться, що позбавляє його реальної можливості отримати інше помешкання; на сьогодні посада, яку обіймає Позивач уже не належить до переліку посад, що мають право на забезпечення службовим житлом; командир Військової частини НОМЕР_1 безпідставно та всупереч законодавству відмовив у задоволенні рапорту про направлення клопотання до виконавчого комітету Смілянської міської ради щодо зняття з квартири статусу службової.
Ухвалою від 08.12.2025 року суддею Орленко В.І. відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представник Відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що вимоги Позивача є безпідставними та необґрунтованими через невиконання встановленого законодавством порядку. Додатково наголосив, що чинний Алгоритм чітко визначає перелік категорій військовослужбовців, щодо яких можуть подаватися пропозиції про виключення житла з числа службового, зокрема: учасники бойових дій під час воєнного стану, сім`ї загиблих, особи з інвалідністю тощо. Позивач при поданні рапорту не надав підтверджень належності до жодної з визначених категорій. Відповідач вказує, що Позивач наразі продовжує службу у військовій частині НОМЕР_1 та не перебуває в пільговій житловій черзі, чим вводить суд в оману.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №758 від 26.10.2001 року Позивачу та членам його родини: дружині ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 було надано в користування службову квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 39,6 кв.м.
10.10.2025 Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив направити до виконкому Смілянської міської ради клопотання про зняття статусу службової з квартири в якій він проживає разом з родиною.
24.10.2025 командир Військової частини НОМЕР_1 надав відповідь на запит адвоката Позивача до якої долучив витяг з протоколу №10 засідання об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ПНА від 17.10.2025.
Вказаним протокольним рішенням Позивачу було відмовлено в задоволенні його рапорту від 10.10.2025 з підстав того, що алгоритмом підготовки та подання на розгляд пропозицій щодо забезпечення постійним житлом шляхом його виключення із числа службового № 1713/372 від 12.03.2025 не передбачено вчинення житловою комісією військової частини відповідних дій по направленню відповідних клопотань органу місцевої влади.
Вважаючи вищевказане рішення протиправним та таким, що порушує його законні права та інтереси на отримання повноціного житлового приміщення, яке в подальшому може бути приватизоване в порядку передбаченому чинним законодаством України, Позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою ст.19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень і у спосіб, визначений Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, визначення гарантій військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах регламентовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі – Закон №2011-XII).
Згідно з частиною дев`ятою статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла.
Постановою КМУ від 03.08.2006 року №1081 затверджено «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі - Порядок № 1081).
Пунктом 3 Порядку № 1081 передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. 
У пункті 8 Порядку № 1081 визначено, що житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.
При цьому житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу (пункт 11 порядку № 1081).
Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450, та Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №728, з метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція).
Згідно з п.1 розділу ІІ Інструкції для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини).
До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та ТЦК та СП, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку.
Основними завданнями житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій), відповідно до п.5 вказаного розділу Інструкції є:
перевірка житлових умов військовослужбовців та членів їх сімей;
прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань;
ведення обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею);
ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;
розгляд заяв, скарг та пропозицій, що виникли під час роботи житлових комісій військових частин, та прийом громадян з житлових питань;
видача документів, які створюються житловими комісіями військових частин під час виконання вимог цієї Інструкції;
ведення оперативного обліку службових житлових приміщень.
Відповідно до п.11 розділу ІV Інструкції службові житлові приміщення, службова жила площа, обліковуються у військовій частині та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району у книзі обліку службових жилих приміщень (додаток 13).
Пунктом 10 Розділу VII Інструкції передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Дослідивши в сукупності матеріали справи, а також проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що Позивачем не надано до матеріалів справи належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своєї приналежності до жодної з категорій осіб, визначених пунктом 10 Розділу VII Інструкції.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у Позивача необхідного строку вислуги років, відповідної підстави звільнення з військової служби, встановленої інвалідності чи інших передбачених вказаною нормою умов, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Урахувавши зазначене у системному взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відсутність обов`язку Відповідача клопотати про виключення з числа службових квартири, в якій мешкає Позивач, та не виключає реалізації такого права. 
Водночас відповідно до вимог ст.19 Конституції України та ст.2 КАС України щодо завдання судового захисту відсутні правові підстави зобов`язувати посадову особу суб`єкта владних повноважень виконати повноваження, що не є для нього обов`язковими.
Суд також урахував чинність протокольного рішення житлової комісії Відповідача №10 від 17.10.2025 щодо відмови в ініціювання питання перед органом місцевого самоврядування змінити статус житлового приміщення, в якому проживає Позивач із своєю родиною.
Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначає: порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.
Решта доводів Позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору до розподілу не належать.
Керуючись статтями 2, 5-16, 90, 139, 242-246, 255, 293-295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VIIПерехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Копію рішення направити сторонам справи.

Рішення складене та підписане 18.09.2026.

Суддя | Валентина ОРЛЕНКО