ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/25367/24
касаційне провадження № К/990/26417/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової Р.Ф., 

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової служби України (далі - ДПС України) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 (суддя Златін С.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду 09.04.2025 (головуючий суддя - Божко Л.А., судді - Дурасова Ю.В., Олефіренко Н.А.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ТЕХНОБУДРЕСУРС» (далі - Товариство) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - Управління), Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:
Товариство звернулось до суду із позовом до Управління та ДПС України (в редакції ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2024), у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Управління від 19.04.2022 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість юридичної особи Товариства та зобов`язати Управління поновити таку реєстрацію Товариства датою отримання свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість із збереженням індивідуального податкового номеру.
На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що в Управління були відсутні правові підстави для анулювання реєстрації Товариства як платника податку на додану вартість, оскільки з вини податкового органу господарська діяльність Товариства тривалий час була фактично заблокована. Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 у справі № 160/11083/19 було визнано протиправним та скасоване рішення, оформлене протоколом від 01.10.2019 №35 засідання комісії ГУ ДПС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, щодо віднесення Товариства до переліку суб`єктів господарювання, які відповідають критеріям ризиковості. Зазначене судове рішення набрало законної сили 09.06.2020. На виконання рішення суду у справі № 160/11083/19 Товариство отримало виконавчі листи та направило їх до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Міністерства юстиції України. 24.07.2020 були відкриті виконавчі провадження та постанови виконавчої служби направлені на виконання до ДПС України та ГУ ДПС у м. Києві, однак, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 було фактично виконане лише 15.07.2022 і саме цією датою Товариство було виключене з переліку суб`єктів господарювання, що відповідають критеріям ризиковості. Також, позивач вказує, що в умовах дії воєнного стану електронні сервіси ДПС працювали з обмеженнями та платники податку на додану вартість не мали фізичної можливості реєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) податкові накладні та розрахунки коригування до них. Крім того, Товариство зазначає, що на дату прийняття Управлінням оскаржуваного рішення редакція пункту 69.1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачала, що для платників податків та контролюючих органів було зупинено перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 24.01.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025, позов задовольнив частково: визнав протиправним та скасував рішення Управління від 19.04.2022 № 10738 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства; зобов`язав ДПС України поновити реєстрацію Товариства платником податку на додану вартість датою реєстрації платника податку на додану вартість Товариства із збереженням індивідуального податкового номеру. В іншій частині позовних вимог відмовив.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди, з урахуванням положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, виходили з того, що з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 03.03.2022 № 2118-IX (який набрав чинності 07.03.2022) строк для подання позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2022 року зупинився з 07.03.2022 та не сплинув станом на дату прийняття Управлінням оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість, з огляду на що висновок Управління про те, що Товариство станом на 01.04.2022 не подало податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2022 року є безпідставним та суперечить пункту 69.9. Підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, що, в свою чергу, свідчить про те, що відповідачами не доведено належними та допустимими засобами доказування існування станом на 19.04.2022 обставин, які передбачені підпунктом «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, та які слугували підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що господарська діяльність Товариства тривалий час була фактично заблоковано, оскільки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 у справі № 160/11083/19 було виконане лише 15.07.2022 і саме з цієї дати Товариство було виключене з переліку суб`єктів господарювання, що відповідають критеріям ризиковості.
ДПС України оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 21.07.2025 відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 
Підставою для відкриття касаційного провадження у вказаній справі скаржник зазначив пункт 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 07.01.2025 у справі №160/7847/24, від 17.09.2024 у справі № 280/10300/23, від 04.10.2023 у справі № 160/19575/23, від 23.08.2023 у справі № 160/24858/21. Крім того, як підставу касаційного оскарження вказав пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме - пункт 1 частини другої статті 353 КАС України. 
Товариство не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
Управління у відзиві на касаційну скаргу просить її задовольнити, скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 14 липня 2026 року визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив справу до попереднього розгляду на 15 липня 2026 року.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суди попередніх інстанцій установили, що Товариство з 01.03.2019 було платником податку на додану вартість, про що Управлінням було також вказано в оскаржуваному рішенні.
19.04.2022 Управління прийняло рішення № 10738 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства (індивідуальний податковий номер 427967326552).
Підставою для прийняття вказаного рішення контролюючий орган вказав те, що Товариство не подало податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2022 року та подавало податкові декларації з податку на додану вартість потягом періоду з березня 2021 року по січень 2022 року з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формулювання податкового зобов`язання чи податкового кредиту, та має за останні 12 календарних місяців обсяги оподатковуваних операцій 0,00 грн.
У довідці Управління № 5306/04-36-18-13 від 01.04.2022 вказано, що з березня 2021 року по січень 2022 року платник подавав податкові декларації з податку на додану вартість з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формулювання податкового зобов`язання чи податкового кредиту, а податкову звітність за лютий 2022 року позивач взагалі не подав; сума від`ємного значення податку на додану вартість становить 2579193,00 грн. Датою анулювання реєстрації є 19.04.2022.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить із наступного.
Правовідносини, пов`язані із реєстрацією, перереєстрацією та анулюванням реєстрації платників податку на додану вартість, а також правовідносини, пов`язані із порядком подання податкової звітності, відповідальності за несвоєчасне подання податкової звітності та правовідносини, що регламентують ведення Системи електронного адміністрування податку на додану вартість регулюються Податковим кодексом України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №1130 від 14.11.2014 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) і Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №569 від 16.10.2014 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпунктів 49.2, 49.4 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".
Статтею 184 ПК України визначено порядок та підстави анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.
Відповідно до підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.
Згідно з пунктом 184.2 статті 184 ПК України анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.
Анулювання реєстрації здійснюється на дату, зокрема, прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації.
За приписами пункту 184.3 статті 184 ПК України контролюючий орган анулює реєстрацію особи як платника податку, що подав заяву про анулювання реєстрації, якщо встановить, що він відповідає вимогам пункту 184.1 цієї статті.
Пунктом 184.10 статті 184 ПК України встановлено, що контролюючий орган, який прийняв самостійне рішення про анулювання реєстрації платника податку, зобов`язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації.
Положеннями пунктів 184.5-184.6 статті 184 ПК України передбачено, що з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних. У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.
Аналогічні за змістом приписи закріплені у Положенні про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України N 1130 від 14.11.2014 (далі - Положення № 1130), яке розроблене відповідно до розділів I, II, V, XIV, XVIII Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів, визначається порядок: реєстрації платників податку на додану вартість; анулювання реєстрації платників податку на додану вартість; ведення реєстру платників податку на додану вартість (далі - Реєстр); присвоєння індивідуального податкового номера платника податку на додану вартість; оприлюднення даних з Реєстру; перереєстрації платників податку на додану вартість; ведення документації при реєстрації/анулюванні реєстрації платників податку на додану вартість; формування і надання витягів та довідок з Реєстру.
Згідно з пунктом 5.5 Положення № 1130 контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.
Рішення про анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей).
Такими документами є, зокрема, довідка довідка про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу). У реєстрі (переліку) зазначаються дані про реєстрацію особи платником ПДВ та по кожній декларації (податковому розрахунку) - податковий період, дата надходження декларації (податкового розрахунку) до контролюючого органу, загальні обсяги постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту звітного періоду, вказані у відповідних рядках та колонках податкової декларації (податкового розрахунку) (підпункт 3 абзацу 3 пункту 5.5. Положення № 1130).
Відповідно до пункту 5.6 Положення № 1130 за наявності зазначених підтверджуючих документів (відомостей) контролюючий орган за місцем перебування на обліку платника податків приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов`язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства.
Отже, анулювання реєстрації платника податку за рішенням податкового органу на підставі підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 ПК України можливе за таких обставин: неподання платником податку на додану вартість декларацій з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або подання такої декларації з податку на додану вартість з показниками про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.
Такі обставини мають підтверджуватись як самими деклараціями з податку на додану вартість, так і довідкою про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстром (переліком) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту у таких деклараціях.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для анулювання реєстрації Товариства як платника податку на додану вартість контролюючий орган вказав те, що позивач не подав податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2022 року та подав податкові декларації з податку на додану вартість за період з березня 2021 року по січень 2022 року з показниками, які свідчать про відсутність постачання / придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту, та має за останні 12 календарних місяців обсяги оподатковуваних операцій 0,00 грн.
В свою чергу, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні був введений воєнний стан, дія якого продовжується до цього часу.
Законом України від 03.03.2022 № 2118-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України було доповнено пунктом 69 такого змісту: « 69. Установити, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті. …69.9. Для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
В свою чергу, пунктом 203.1 статті 203 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця».
Таким чином, Товариство було зобов`язане подати податкову декларацію з ПДВ за лютий 2022 року до 20.03.2022.
Разом з цим, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що з огляду на положення пункту 69.9 Підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) строк для подання податкової декларації з ПДВ за лютий 2022 року зупинився з 07.03.2022 і на дату прийняття відповідачем оспорюваного рішення (19.04.2022) не сплинув, з огляду на що висновок контролюючого органу про те, що Товариство станом на 01.04.2022 не подало податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2022 року є безпідставним та суперечить пункту 69.9. Підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, що, в свою чергу, свідчить про те, що відповідачами не доведено належними та допустимими засобами доказування існування станом на 19.04.2022 обставин, які передбачені підпунктом «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, та які слугували підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість
Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 у справі № 160/11083/19 (яке набрало законної сили 09.06.2020) було визнано протиправним та скасовано рішення, оформлене протоколом від 01.10.2019 №35 засідання комісії ГУ ДПС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, щодо віднесення Товариства до переліку суб`єктів господарювання, які відповідають критеріям ризиковості. 
На виконання рішення суду у справі № 160/11083/19 Товариство 24.07.2020 отримало виконавчі листи та направило їх до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Міністерства юстиції України.
24.07.2020 були відкриті виконавчі провадження та постанови виконавчої служби направлені на виконання до ДПС України та ГУ ДПС у м. Києві, однак, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 у справі № 160/11083/19 фактично було виконане лише 15.07.2022, коли Товариство було виключене з переліку суб`єктів господарювання, що відповідають критеріям ризиковості (рішення № 9398).
За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що господарська діяльність позивача тривалий час була фактично заблокована, що, в свою чергу, не дає підстав для висновку про наявність пасивної поведінки суб`єкта господарювання щодо ведення протягом 12 послідовних податкових місяців господарської діяльності.
Таким чином, доводи ДПС України, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні. При цьому, посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.01.2025 у справі №160/7847/24, від 17.09.2024 у справі № 280/10300/23, від 04.10.2023 у справі № 160/19575/23, від 23.08.2023 у справі № 160/24858/21, є необґрунтованими, оскільки обставини даної справи не є релевантними до обставин у зазначених скаржником судових рішеннях. 
Решта доводів скаржника висновків судів попередніх інстанцій не спростовує, натомість зводиться виключно до переоцінки встановлених судами обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень.
З огляду на наведене, касаційна скарга ДПС України підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду 09.04.2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова