ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року м. Львів	справа № 380/7798/24	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач/ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради (відповідач/ВК ЛМР), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (третя особа/Франківська РА ЛМР), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 2024 року № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 »;
- судові витрати (в тому числі витрати на правничу допомогу) покласти на відповідача.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.03.2024 рішенням Виконавчого комітету ЛМР № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » вирішено демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 – АДРЕСА_1 . Дане рішення прийнято на підставі листа Франківської районної адміністрації ЛМР від 02.02.2024 №4-35-5247.
Позивач зазначає, що 05 квітня 2024 р. зранку на МАФі в якому він працює, помітив наклеєний на стіну МАФу лист Франківської районної адміністрації від 14.03.2024 №35-вих-34081 та рішення Львівської міської ради № 324 про демонтаж МАФу. Адресатом даного листа зазначений ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що ОСОБА_2 жодного відношення до даного МАФу не має, оскільки МАФ було встановлено позивачем і він є власником даного МАФа.
Таке рішення позивач уважає протиправним, таким, що порушує його інтереси, як власника МАФу та права на здійснення підприємницької діяльності, оскільки останнє було винесене відповідачем не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України.
Позивач зазначає, що спірне рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради прийнято на підставі Ухвали Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019. Водночас рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2335/20 від 30.11.2020 (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020), серед іншого, визнано протиправним та нечинним підпункт 7.8 пункту 7 Ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах території м. Львова».
Позивач стверджує, що Виконавчий комітет Львівської міської ради не уповноважений на вирішення питання про демонтаж тимчасових споруд, що свідчить про протиправність спірного рішення, яке було прийнято відповідачем з перевищенням повноважень. Просить врахувати правову позицію Верховного Суду з аналогічних правовідносин.
Також позивач наголошує, що відповідачем не недотримано процедури, передбаченої при складенні акту про дотримання вимог законодавства при розміщенні тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності. Так, у позивача відсутні будь-які відомості про здійснення обстеження чи про складання відповідного Акту обстеження тимчасової споруди. Водночас, у разі, якщо такий складався відповідачем, то слід зазначити, що такий не було надано особисто власнику тимчасової споруди і не надсилався засобами поштового зв`язку. Таким чином, при обстеженні тимчасової споруди (якщо таке проводилось) не було представника власника тимчасової споруди, як це передбачено ухвалою ЛМР №6107 від 26.12.2019. 
При цьому, відповідно до п. 7.3. Ухвали Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019 року, один примірник акту обстеження та вимоги про демонтаж мав бути наклеєний на тимчасову споруду на вул. Володимира Великого, 59, що також не було дотримано відповідачем.
Більше того, вимога про демонтаж та матеріали фотофіксацїї оприлюднюються на сайті Львівської міської ради. Так, серед тимчасових споруд, що підлягають демонтажу, опубліковані на сайті Львівської міської ради, відсутня інформація про демонтаж тимчасової споруди за адресою вул. Володимира Великого, 59.
Позивач стверджує, що Акт обстеження тимчасової споруди (якщо такий взагалі складався) складений з численними порушеннями процедури, яка повинна передувати рішенню про демонтаж, що передбачена для актів про дотримання вимог законодавства при розміщенні тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у відповідності до ухвали Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 та не міг слугувати підставою прийняття рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 324 від 05.03.2024 року про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 », а адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Саме тому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 2024 року № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Володимира Великого, 59 – вул. Княгині Ольги», а адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Також у позовній заяві позивач зазначає, що очікує понести витрати за надану правничу допомогу в розмірі 10000 грн, докази на підтвердження чого будуть додатково подані суду із письмовим обґрунтуванням протягом п`яти днів з моменту ухвалення судового рішення.
Відповідач у поданому на позовну заяву відзиві проти позову заперечив з підстав, що ухвалу Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019 було вказано в преамбулі оскаржуваного рішення лише тому, що пунктом 1 ухвали Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 затверджено перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, а це підтверджує лише те, що тимчасові споруди за адресою м. Львів, вул. Княгині Ольги - вул. Володимира Великого, 59-Б самовільно встановлені, оскільки вони відсутні в даному переліку.
Відповідач наголошує, що Ухвала Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 скасована частково, але окрім цього є інші ухвали Львівської міської ради та норми законодавства, відповідно до яких виникають правові підстави щодо прийняття рішень виконавчого комітету Львівської міської ради та демонтажу тимчасових споруд.
Також відповідач зазначив, що спірне рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради відновлює порушені права та майнові інтереси законного власника земельної ділянки - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, яка позбавлена можливості використовувати та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою на вул. Володимира Великого - вул. Княгині Ольги. 
Щодо законності прийняття оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 2024 року № 324 відповідач також зазначив, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил.
Львівською міською радою прийнято Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади, які затверджені Ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 року. Пункт 12.2.6 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, які затверджені Ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 року вказує, що самочинно встановлені малі архітектурні форми (далі - МАФ) підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду.
Відповідач покликається на норми п. 2.30. Наказу № 244 від 21.10.2011 року Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».
Окрім цього, зазначає, що ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові. Пунктами 2.1, 2.2 даного Положення передбачено, що розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив`язки, плану земельної ділянки та договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки, та плану земельної ділянки або схеми прив`язки. 
Відповідач наголошує, що у позивача відсутній паспорт прив`язки, договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою та будь-які документи, які б підтверджували факт розміщення тимчасової споруди за вказаною адресою позивачем. 
Окрім цього, ухвалою Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» затверджено Перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові. Але дана тимчасова споруда не міститься у вказаній схемі, а відтак у позивача немає права на її розміщення.
Стосовно повноважень Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо прийняття рішень про демонтаж тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, відповідач вказав, що пунктом 37 Розділу ІІ «Повноваження виконавчого комітету» Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою № 1081 від 08.07.2021 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» передбачено можливість прийняття рішень щодо тимчасових споруд, які розміщені з порушеннями вимог законодавства України та актів міської ради.
Просить врахувати судову практику Верховного Суду щодо повноважень у органів місцевого самоврядування для вирішення питань про демонтаж тимчасових споруд.
З огляду на вищенаведене просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Третя особа-Франківська районна адміністрація Львівської міської ради правом надання письмових пояснень не скористалась.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, ухвалою від 16 квітня 2024 року позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін, залучено Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Витребувано у Виконавчого комітету Львівської міської ради усі докази, на підставі яких прийнято спірне рішення, в тому числі належним чином засвідчену копію листа Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 02 квітня 2024 року № 4-35-5247. Витребувано у Франківської районної адміністрації Львівської міської ради пояснення щодо адресата, вказаного у супровідному листі від 14 березня 2024 року № 35-вих-34081.
Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року, яка залишена без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 27 червня 2024 року, заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено дію рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 2024 року № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Княгині Ольги – вул. Володимира Великого, 59-Б (споруда №2)» до набрання рішенням суду у справі № 380/7798/24 законної сили.
Ухвалою суду від 01 травня 2024 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача від 26 квітня 2024 року про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:
Відповідно до листа на адресу Заступника міського голови з містобудування від 02.02.2024 № 4-35-5247, Франківською районною адміністрацією проведено обстеження частини земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59 б, в результаті чого виявлено, що на земельній ділянці комунальної власності без дозвільних документів встановлено споруди, що підтверджується актами обстеження від 18.01.2024 року.
Так, за результатами обстеження Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради складено Акт б/н обстеження споруди для здійснення підприємницької діяльності за адресою: м. Львів, вул. Княгині Ольги – вул. Володимира Великого, 59 б від 18.01.2024. Згідно змісту пунктів 4, 5 акта обстеження встановлено відсутність наявності споруди в Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, а також споруда встановлена – Варданян Вардан.
Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради складено Вимогу № 35-вих-12457 від 01.02.2024 «Щодо ТС на вул. Володимира Великого, 59-Б», яка адресована Вардану Варданяну за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59 Б, м. Львів із вимогою до 10.02.2024 року надати дозвільні документи на встановлення чи документи, що підтверджують право власності на тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльністю.
Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 05.03.2024 № 324 вирішено демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності на вул. Княгині Ольги - вул. Володимира Великого, 59-Б (споруда № 2).
При прийнятті даного рішення відповідач керувався Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», «Про місцеве самоврядування в Україні», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», ухвалами міської ради від 21.04.2011 року № 376 «Про правила благоустрою Львівської міської територіальної громади», від 26.12.2019 року № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», від 08.07.2021 року № 1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» і від 06.12.2022 року № 2679 «Про окремі питання здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львівської міської територіальної громади у зв`язку із введенням воєнного стану».
В подальшому листом від 14.03.2024 № 35-вих-34081 Франківська районна адміністрація скерувала рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 05.03.2024 № 324 Вардану Варданяну на адресу: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59б.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується із прийнятим рішенням відповідача № 324 від 05.03.2024, що зумовило його звернення із даним позовом до суду про визнання такого рішення протиправним та його скасування.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Згідно з пунктом 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання про встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів».
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» система благоустрою населених пунктів включає:
1) управління у сфері благоустрою населених пунктів; 2) визначення суб`єктів та об`єктів у сфері благоустрою населених пунктів; 3) організацію благоустрою населених пунктів; 4) нормування у сфері благоустрою населених пунктів; 5) фінансове забезпечення благоустрою населених пунктів; 6) здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 7) встановлення відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів.
Стаття 5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів у розумінні частини першої статті 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Режим використання об`єктів благоустрою визначено статтею 14 згаданого Закону, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.
Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до згаданого Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.
Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. ТС для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Наведені норми у системному їх аналізі вказують на те, що законодавець розрізняє поняття малої архітектурної форми та тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, а також визначає різні нормативно-правові акти, які урегульовують їх розміщення.
Механізм розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі - Порядок № 244).
Згідно з пунктом 1.3 Порядку № 244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
У пункті 1.4 Порядку № 244 визначено, що схема розміщення ТС - графічні матеріали, виконані на топографо-геодезичній основі М 1 : 500 суб`єктом господарювання, який має у своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, які відображають розміщення ТС із прив`язкою до місцевості (будівлі, споруди, інженерні мережі тощо), планувальними обмеженнями та зазначенням заходів щодо благоустрою та озеленення прилеглої території (розташування квітників, під`їздів, урн, влаштування дорожнього покриття або мощення фігурними елементами тощо);
Згідно з пунктами 2.1, 2.10, 2.17, 2.18, 2.20, 2.23, 2.29 Порядку № 244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС. Встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. 2.10. Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку. Строк дії паспорта прив`язки ТС визначається органом з питань містобудування та архітектури відповідної ради або районної державної адміністрації з урахуванням строків реалізації положень містобудівної документації на місцевому рівні. Продовження строку дії паспорта прив`язки ТС здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки ТС органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. Після розміщення ТС замовник подає до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або відповідної районної державної адміністрації письмову заяву за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку, у якій зазначає, що він виконав вимоги паспорта прив`язки ТС. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки ТС, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу.
Відповідно до п.2.2 Порядку № 244 замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.
Пункт 2.4 Порядку № 244 передбачає, що для визначення відповідності намірів щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам відповідний комплект документів направляється до органу з питань містобудування та архітектури сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.
Зі змісту наведених норм права слідує, що система благоустрою населених пунктів включає, зокрема організацію, нормування та здійснення контролю, у тому числі самоврядного, у сфері благоустрою населених пунктів. У свою чергу, правове регулювання у сфері благоустрою передбачає, зокрема затвердження правил благоустрою населених пунктів, а також затвердження місцевих програм, технічної документації з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо). За своєю юридичною природою перелік тимчасових споруд, призначених для здійснення підприємницької діяльності, комплексні схеми розміщення тимчасових споруд є актами нормування у сфері благоустрою, розробка та затвердження яких входить до повноважень відповідної місцевої ради на підставі пункту 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України».
Насамперед, суд вирішує ключове питання в межах спірних правовідносин, а саме надає оцінку доводам позивача про порушення його прав на здійснення підприємницької діяльності та охоронюваних законом інтересів як власника МАФу. З цього приводу суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 2 КАС України звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
У постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №800/301/16 було сформовано правовий висновок, який згодом було підтримано Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22.08.2019 у справі № 288/1557/16-а, про те, що:
«отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах».
Такі вимоги процесуального закону та усталена практика Верховного Суду вказують на те, що, під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про вплив рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на права та законні інтереси позивача та їх порушення внаслідок такого впливу.
Предметом розгляду в межах даної справи є рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 05.03.2024 № 324, яким вирішено демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності на вул. Княгині Ольги - вул. Володимира Великого, 59-Б (споруда № 2).
Матеріалами справи підтверджено, що передумовою прийняття спірного рішення слугував Акт б/н обстеження споруди для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 від 18.01.2024. Згідно змісту пунктів 4, 5 акта обстеження встановлено відсутність наявності споруди в Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, а також споруда встановлена – Варданян Вардан.
Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради складено Вимогу № 35-вих-12457 від 01.02.2024 «Щодо ТС на АДРЕСА_2 », яка адресована Вардану Варданяну за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59 Б, м. Львів із вимогою до 10.02.2024 року надати дозвільні документи на встановлення чи документи, що підтверджують право власності на тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльністю.
Жодних згадок про Фізичну особу – підприємця ОСОБА_1 ані спірне рішення, ані акт обстеження від 18.01.2024 та вимога від 01.02.2024 не містять, адже адресовані Вардану Варданяну. 
Суд наголошує, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.06.2021 у справі № 9901/382/20, індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
Нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.
З урахуванням викладених висновків Верховного Суду суд відзначає, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано виключно особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.
Аналогічний підхід до оскарження актів індивідуальної дії викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі №990/324/23, у якій сформовано правову позицію, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.
Суд враховує, що спірне рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 05.03.2024 № 324 є актом індивідуальної дії стосовно суб`єкта підприємницької діяльності, який є власником встановленої тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_3 .
Оскільки зі змісту Акта б/н обстеження споруди для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 від 18.01.2024 слідує, що споруда встановлена – Варданян Вардан, а Вимога № 35-вих-12457 від 01.02.2024 «Щодо ТС на АДРЕСА_2 », адресована Вардану Варданяну за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59 Б, суд констатує, що саме останній є належним суб`єктом звернення до суду щодо скасування такого акту, адже таке стосується виключно його прав чи інтересів.
У той же час позивачем жодним чином не обґрунтовано та не доведено, яким чином оскаржуване рішення відповідача порушує його охоронювані законом інтереси, як власника МАФу та права на здійснення підприємницької діяльності, адже матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач є власником тимчасової споруди, що розташована за адресою АДРЕСА_4 ; у позивача відсутній паспорт прив`язки, ухвали Львівської міської ради, договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою та будь-які документи, які б підтверджували факт розміщення тимчасової споруди за вказаною адресою саме позивачем на законних підставах.
Договір суборенди від 01 лютого 2022 року № 01/13-08, укладений між ФОП ОСОБА_3 та позивачем і долучений до матеріалів справи, суд оцінює критично, оскільки строк дії даного Договору відповідно до п. 9.3 закінчився 01 травня 2023 року. Жодних доказів щодо пролонгації даного Договору матеріали справи не містять.
Із урахуванням встановлених обставин у справі, суд висновує, що в результаті прийняття спірного рішення від 05.03.2024 № 324, публічно-правових відносин між відповідачем та позивачем не виникало і не могло виникнути, що, у свою чергу, означає відсутність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між рішенням відповідача і порушеними правами, як їх ідентифікує позивач.
Відтак, суд констатує, що спірне рішення не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом, адже для ефективного захисту порушених прав необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між стверджуваним порушенням та способом захисту прав або інтересів. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 1840/3226/18.
З урахуванням того, що спірне рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 05.03.2024 № 324 не порушує права позивача в розумінні КАС України, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. В свою чергу, відсутність порушення прав позивача достатньо для відмови в позові і без перевірки способу захисту та оцінки суті спору.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд висновує, що підстави для визнання протиправним та скасування рішення від 05.03.2024 № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Княгині Ольги – вул. Володимира Великого, 59-Б (споруда №2)», у суду відсутні. 
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А інші доводи та аргументи сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.
Відповідно до правил ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Львівської міської ради (пл. Ринок, 1/205, м. Львів, 79008, ЄДРПОУ 26256622), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (вул. Генерала Чупринки, 85, м. Львів, 79057, ЄДРПОУ 04056121) про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повне рішення складено 06 липня 2026 року.

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна