Справа № 309/136/26
Провадження № 3/309/54/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2026 року         м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Кемінь В.Д., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення №2 (селище Міжгір`я) Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягався, 
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

З протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №560544 від 06.01.2026 року вбачається, що 06.01.2026 року о 19 год. 44 хв. в м. Хуст, вул. Августина Волошина, близько 19:40 годин водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку огляд проводився із застосуванням приладу газоаналізатором Драгер 6820, результат якого становив 0,35 % проміле, чим порушив п.2.9а ПДР і вчинив правопорушення передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення в яких повністю заперечує свою вину у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та просить суд справу про притягнення його до адміністративної відповідальністю закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
ОСОБА_1 на підтвердження про обставини складання відносно нього протоколу від 06.01.2026 р. за ст.130 КУпАП подав письмові пояснення громадянки ОСОБА_2 , яка стверджує що була очевидцем при обставинах складання протоколу працівниками поліції 06.01.2026 року біля 20.00 години, відносно ОСОБА_1 в м. Хуст по вул. Волошина. Безпосередньо знаходилася в припаркованому на узбіччі автомобілі разом з ОСОБА_1 , так як на вулиці було холодно двигун автомобіля був включений та працювали прилади обігріву салону. ОСОБА_3 чекав на приїзд своїх батьків, які мали його забрати додому. Через деякий час до їхнього автомобіля постукав поліцейський, спитав чому вони стоять на узбіччі та попросив останнього вити і підійти до їхнього службового автомобіля. Через декілька хвилин ОСОБА_4 з поліцейськими повернувся до автомобіля, забрав документи та показував їх на вимогу поліцейських. Їй було зрозуміло, що вони його освідчували, через деякий час приїхали батьки ОСОБА_4 та залишилися з ним до кінця оформлення даної події. ОСОБА_2 в поясненні також зазначила, що вони знаходилися на узбіччі в припаркованому автомобілі, працівників поліції на дорозі не було, а вони під`їхали до них через деякий час та з`ясовували причину їхнього місця знаходження.
30.03.2026 року від захисника особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 адвоката Потьомкіної О.М. надійшло клопотання про закриття провадження у справі за відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення. Так, захисник вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення є таким, що не відповідає дійсності та обставинам справи, складений з грубими порушеннями вимог КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом МВС України від 06.01.2015 р. №1376. В матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. За таких обставин адвокат Потьомкіна О.М. просила суд провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Справу розглянути у відсутності ОСОБА_1 та його представника. 
Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП підлягає закриттю, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч.2 ст.7 та ст. 245 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з положеннями ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст.251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
За змістом зазначених положень особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову саме особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Частина перша ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння або порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Як встановлено в судовому засіданні з належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування автомобілем, суду не надано, крім того, суд наголошує, що матеріали справи не містять доказів, щоб поза розумним сумнівом стверджувати, що ОСОБА_1 в інкримінований час керував транспортним засобом, що є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. 
Так, на наданому відеозаписі з бодікамери поліцейського не зафіксовано рух автомобіля яким керував ОСОБА_1 06.01.2026 р. в м. Хуст по вул. Волошина о 19.40 год., не зафіксовано його зупинку. На дослідженому відеозаписі доданому до протоколу, фіксування обставин щодо даної справи починається біля автомобіля поліцейських, шляхом початку проведення тестування ОСОБА_1 за допомогою Drager Alcotest 6820. Результат освідчення поліцейським на бодікамеру не зафіксований, лише чути його коментар про результат «0,35 проміле». В подальшому при наданні результатів тесту та роздруківки, також не зафіксовано на екрані пристрою Drager Alcotest 6820 його показники, а відображено лише біле світло.
Крім цього, додана до протоколу роздруківка тесту ОСОБА_1 з пристрою Drager Alcotest 6820, вказує на те, що останній пройшов тестування 06.01.2026 року о 19 год 44 хвилині в м. Хуст по вул. Волошина. Однак з дослідженого відеозапису цієї пригоди вбачається, що фіксування проходження тесту ОСОБА_1 починається біля автомобіля поліцейського о 19 годині 51 хвилині. 
Відеозаписом зафіксовано що о 19 год. 56 хвилин двоє поліцейських підходили до правої сторони автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_1 та на протязі більше хвилини з кимось з присутніх у ньому вели розмову. При цьому матеріали адміністративної справи про вказані обставини не містять жодної письмової інформації. В подальшому відео фіксацією встановлено присутність батьків ОСОБА_1 , однак поліцейськими жодного документування обставин про причини їх знаходження та прибуття на місце пригоди не фіксувалося. 
З огляду на встановлене, з врахуванням наданих пояснень самого ОСОБА_1 та очевидцем ОСОБА_2 , про обставини їхнього місця знаходження 06.01.2026 року в припаркованому автомобілі по вул. Волошина м. Хуст, відеозаписом по факту документування правопорушення, де відсутні чіткі докази відеозапису зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та інші докази на підтвердження вказаного факту, зокрема показання свідків, дають підстави на спростування тверджень зазначених в матеріалах справи, про вчинення з боку ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.
Досліджений в судовому засіданні відеозапис, доданий до матеріалів адміністративної справи не може слугувати доказом вини ОСОБА_1 , оскільки на відеозаписі не вбачається, момент зупинки автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 під час керування.
З відеоматеріалів неможливо встановити хто саме з працівників поліції зупиняв та взагалі чи зупиняв транспортний засіб, чи повідомлялася причина зупинки.
Відповідно до вимог ч.1 ст.265-2, ч.1 ст.266 КПК України, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 4 статті 130 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу поліції МВС України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, вищезазначені обставини спростовують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.
Відповідно до вимог ст.252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст.7 КУпАП).
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не підтверджується наданими та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та наданим відеозаписом, інформація, яка міститься в протоколі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП є не повною, недостовірною, а тому є недопустимим доказом.
Тому, відсутність доказів, які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не дає достатніх підстав для висновку про винність і наявність у його діях правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.130 КУпАП.
У п.4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.
Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Також, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Ураховуючи наведене, а також те, що під час розгляду вказаної справи встановлені суперечливі дані, які жодним чином не спростовані, відтак досліджені судом докази тлумачяться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, а також те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення, в якому узагальнено викладено суть правопорушення, іншими матеріалами справи не доведена, наявні у справі докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, не підтверджують поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 7, 245, п.1 ч.1 ст.247, 251, 252, 266, 280, 284 КУпАП, суддя - 

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена на протязі 10 днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя:         Кемінь В. Д.