Справа № 177/1444/25
Провадження № 2/177/321/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
10 липня 2026 року 
Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Березюк М. В.
за участі: секретаря Бабєєва К. О., 
представника позивача Ковальчука В.В.
представника відповідача ОСОБА_1 
відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зарічний» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джексон агротрансбуд», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Криворізької міської ради про скасування державної реєстрації права оренди, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,- 

ВСТАНОВИВ:

04.06.2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд скасувати державну реєстрацію – рішення про державну реєстрацію права оренди, номер запису про право (в державному реєстрі прав): 59247191, вчиненого виконавчим комітетом Криворізької міської ради, договору оренди земельної ділянки, площею 3,8951 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221884000:03:031:0022, укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Джексон агротрансбуд»; витребувати з чужого незаконного володіння відповідача ТОВ «Джексон агротрансбуд» земельну ділянку площею 3,8951 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1221884000:03:031:0022, шляхом передачі земельної ділянки ТОВ «Джексон агротрансбуд» позивачу – ТОВ «Агрофірма» Зарічний».
В обґрунтування позову вказано, що 03.01.2008 року ТОВ «Агрофірма «Зарічний» укладало договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_4 , предметом якого була земельна ділянка з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а його спадкоємцями є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які отримали свідоцтво право на спадщину в річних частках, по кожній, в праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022.
15.12.2021 відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали з ТОВ «Агрофірма «Зарічний» договір оренди земельної ділянки площею 3,8951 га, що призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозуватської сільської ради, кадастровий номер 1221884000:03:031:0022, на строк до грудня 2041 року.
Однак, здійснити реєстрацію договору оренди землі від 15.12.2021 року не вдалося, у зв`язку з тим, що за співвласником земельної ділянки були зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим видано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Попри це, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щороку, до 2024 року, отримували орендну плату за земельну ділянку, тобто позивач виконував умови договору оренди та сплачував орендну плату.
В квітні 2025 року позивачу - ТОВ «Агрофірма «Зарічний» стало відомо, що ТОВ «Джексон агротрансбуд» зареєструвало право оренди на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, чим порушено право первинного орендаря – ТОВ «Агрофірма «Зарічний». Наявність реєстрації права оренди за третьою особою – ТОВ «Джексон агротрансбуд», перешкоджає реєстрації за позивачем права оренди на дану земельну ділянку на підставі договору оренди від 15.12.2021. 
Посилаючись на практику ВП ВС у постанові від 01.04.2020 року по справі № 610/1030/18, позивач вказав, що за відсутності права оренди первинного орендаря у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі за договором оренди, укладеним в період дії первинного договору, підлягають задоволенню, якщо на час ухвалення рішення первинний орендар матиме чинне право оренди та зможе його зареєструвати. Оскільки у позивача право оренди закінчується лише в грудні 2041 року, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не заявляють ні про визнання недійсним договору оренди від 15.12.2021 року, ні про його розірвання, тому просив задовольнити позовні вимоги, що надасть можливість позивачу реалізувати право на реєстрацію права оренди за договором від 15.12.2021.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , правом на подання відзиву не скористалися, але під час судового провадження, кожна окремо, як під час підготовчого засідання, так і під час розгляду справи по суті, категорично заперечували факт укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022 з ТОВ «Джексон агротрансбуд». Підтверджували той факт, що успадкували земельну ділянку після смерті батька, після чого отримавши свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, 15.12.2021 уклали договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма «Зарічний», яке здійснювало обробіток земельної ділянки до смерті ОСОБА_4 , та продовжило користування земельною ділянкою після його смерті, та після укладення з ними договору оренди земельної ділянки від 15.12.2021, сумлінно сплачуючи орендну плату. В 2025 році, їм стало відомо, що їх земельну ділянку використовує ТОВ «Джексон агротрансбуд», на що вони своєї згоди не надавали, договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Джексон агротрансбуд» щодо даної земельної ділянки не укладали. Підтвердили, що перешкодою для реєстрації за ТОВ «Агрофірма «Зарічний» права оренди на підставі договору оренди від 15.12.2021 став арешт на майно ОСОБА_4 , накладений в порядку виконавчого провадження про стягнення заборгованості. 
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказали про визнання позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Зарічний» та вважали за необхідне їх задовольнити.
Відповідач ТОВ «Джексон агротрансбуд» позовні вимоги не визнало, надало суду відзив. В обґрунтування заперечень щодо позову вказано, що позивач не має права ставити перед судом питання щодо витребування майна на свою користь, оскільки не дивлячись на укладення договору від 15.12.2021, між ним та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не виникло право оренди земельної ділянки, у зв`язку з відсутністю реєстрації речового права оренди цієї земельної ділянки. Відсутність реєстрації договору оренди від 15.12.2021 не створило правових наслідків для третіх осіб, в тому числі ТОВ «Джексон агротрансбуд», яке своє речове право – право оренди зареєструвало. Позивач не мав права приступати до використання земельної ділянки, до моменту реєстрації свого права оренди. Натомість відповідач ТОВ «Джексон агротрансбуд» зареєструвало право оренди на вищевказану земельну ділянку, на підставі договору оренди з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 20.03.2025 року. Відповідач не знав і не міг знати про існування договірних відносин між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 
Відповідач вказував на необхідність розмежування моменту укладення договору та виникнення права оренди з урахуванням змін до законодавства починаючи з 01.01.2013, посилаючись на правову позицію ВП ВС у справі № 902/1207/22 від 06.03.2024. Починаючи з 01.01.2013 року, якщо момент укладення договору та момент реєстрації права оренди не співпадають, то в проміжку між укладенням договору і набуттям орендарем права оренди шляхом реєстрації права оренди, договір оренди діє, а сторони мають право захищати свої порушені договірні права зобов`язально-правовими способами. З моменту реєстрації права оренди, орендар має право захищати це право від третіх осіб речово-правовими способами захисту, зокрема вимагати усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою. У позивача речове право не виникло, тому представник відповідача вважав відступнім у позивача права на позов. 
Судову практику наведену позивачем, представник відповідача Уманець Д.Ю. вважав нерелевантною фактичним обставин справи, адже договір оренди з ТОВ «Агрофірма «Зарічний» укладено після 01.01.2013 року.
Представник відповідача ТОВ «Джексон агротрансбуд» в позові вказав попередній розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн (а.с. 61-65). 
Відповідач виконавчий комітет Криворізької міської ради позовні вимоги заперечив, надав суду відзив. В обґрунтування заперечень щодо позовних вимог вказано, що державна реєстрація права оренди здійснена державним реєстратором на виконання своїх обов`язків, відповідно до закону та наданих повноважень. В силу ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно», відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
26.03.2025 до Центру адміністративних послуг «Віза» виконкому Криворізької міської ради з заявою про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки) за № 66032892 звернувся заявник ОСОБА_5 – уповноважена особа від суб`єкта права ТОВ «Джексон агротрансбуд», надавши для реєстрації права оренди, договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, площею 3,8951 га, укладений між ТОВ «Джексон агротрансбуд», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , строком на 20 років. Державний реєстратор Поліщук С.В., на яку розподілено заяву, встановивши повноту поданих документів, відсутність суперечностей державному реєстру прав на нерухоме майно, 31.03.2025 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав, провела державну реєстрацію іншого права - оренди земельної ділянки за ТОВ «Джексон агротрансбуд», сформувала витяг з державного реєстру речових прав для подальшої видачі заявнику. Державний реєстратор діяла виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, шо передбачені законодавством.
Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, відповідні права чи обтяження припиняються, а відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав (а.с. 82-88).
Ухвалою суду від 13.06.2025 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 06.10.2025 року, з урахуванням доводів відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про не підписання ними договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Джексон агротрансбуд», за клопотання позивача, по справі призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с. 118-119), висновки якої надано суду 20.02.2026 (а.с. 134).
Ухвалою суду від 02.06.2026 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Вказав, що реєстрація за ТОВ «Джексон агротрансбуд» права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, при існуючому, діючому договорі оренди земельної ділянки щодо цієї земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма «Зарічний», що був укладений раніше – 15.12.2021, порушує право позивача на реєстрацію за ним права оренди на підставі даного договору, відповідно порушує право користування даною земельною ділянкою згідно умов діючого договору. Відповідач ТОВ «Джексон агротрансбуд» навесні 2025 року висунуло вимогу передати їм земельну ділянку на підставі зареєстрованого права оренди, та обробляє її до цього часу, що порушує права позивача, унеможливлює реєстрацію права оренди після скасування арешту на майно співвласника земельної ділянки. Пред`явлення вищевказаних позовних вимог вважав належним способом захисту порушеного права ТОВ «Агрофірма «Зарічний», таким що здатне відновити порушене, невизнане право оренди земельної ділянки, що ґрунтується на умовах договору від 15.12.2021.
Представник відповідача ТОВ «Джексон агротрансбуд» під час судового розгляду заперечував щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Підтвердив факт використання ТОВ «Джексон агротрансбуд» земельною ділянкою належною орендодавцям, але попри висновки експертизи, вважав відсутніми підстави для скасування реєстрації права оренди ТОВ «Джексон агротрансбуд», оскільки договір оренди укладений з ТОВ «Джексон агротрансбуд», не визнаний недійсним, відповідні вимоги не заявлено. Вважав відсутніми у позивача права вимагати витребування земельної ділянки, без реєстрації за ним права оренди. Обраний позивачем спосіб захисту вважав неналежним.
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнали позов ТОВ «Агрофірма «Зарічний», вважали за необхідне позовні вимоги задовольнити.
Представник виконкому Криворізької міської ради, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши учасників по справі та їх представників, дослідивши докази по справі, що надані сторонами на підтвердження позовних вимог та заперечень, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та визначившись з нормою права, що підлягає застосуванню до них, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
В порядку цивільного судочинства, відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з нормою ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 03.01.2008 року між ТОВ «Агрофірма «Зарічний» та ОСОБА_4 укладався договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, площею 3,8951, строком на 10 років, що пройшов державну реєстрацію в порядку визначеному законодавством, що діяло на час його укладення (а.с. 6-8). 
Після смерті ОСОБА_4 , в порядку спадкування, право на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, в рівних частках, набули ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 30.09.2021 (а.с. 13), витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11-12).
Як вказав представник позивача та підтвердили відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ТОВ «Агрофірма «Зарічний» здійснювало користування належною їх батьку, а потім їм -земельною ділянкою, сумлінно виконувало обов`язок щодо проведення оплати за користування землею.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Разом з тим повноваження власника певним чином обмежуються, бо згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з таких підстав відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України є договори та інші правочини.
Оформивши майнові права на земельну ділянку, в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 15.12.2021 року уклали з ТОВ «Агрофірма «Зарічний» договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, площею 3,8951 га, строком на 20 років. Договір підписаний сторонами, відповідає їх внутрішній волі та виконувався сторонами (а.с. 9-11).
Однак, зареєструвати речове право оренди ТОВ «Агрофірма «Зарічний», на земельну ділянку з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, на підставі вказаного договору не вдалося, оскільки на момент подання заяви про реєстрацію договору оренди - 21.02.2022 та прийняття рішення державним реєстратором, виявлено зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, що підтверджено рішенням державного реєстратора про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень № 64229941 від 20.07.2022 (а.с. 14).
Як вказала під час судового розгляду ОСОБА_3 , саме наявність арешту на все її майно, перешкодило реєстрації права оренди за ТОВ «Агрофірма «Зарічний» на підставі укладеного між ними договору оренди від 15.12.2021. 
Попри це, в період з 15.12.2021 до весни 2025 року, ТОВ «Агрофірма «Зарічний» фактично користувалося земельною ділянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , сплачуючи кошти за користування землею, що визнали відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , також підтверджено реєстрами платіжних документів про виплату орендної плати (а.с. 16-24).
У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Питання укладення договору, його форми та визначення моменту укладення передбачені у загальній частині ЦК України.
Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України (тут і далі – у редакції, чинній на момент укладення договору оренди від 15.12.2021 року) договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій, четвертій статті 639 ЦК України вказано, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
У частинах першій та другій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відносини у сфері найму (оренди) земельної ділянки регулюються ЦК України, ЗК України, Законом № 161-XIV, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (частина перша статті 792 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону № 161-XIV).
Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Договір оренди земельної ділянки є двостороннім, консесуальним, строковим та оплатним.
У частині першій статті 14 Закону № 161-XIV (у редакції на момент укладення договорів оренди від 15.12.2021) було визначено таку форму договору оренди, а саме: договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом .
Отже, у частині третій статті 640 ЦК України в редакції, що діє з 01 січня 2013 року, визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Разом із цим у частині п`ятій статті 6 Закону № 161-XIV (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що п раво оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Тобто з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.
Відповідно до статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Отже, з вказаного можна зробити висновок, що починаючи з 01.01.2013 року договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами.
З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря – отримати право на користування земельною ділянкою.
Зареєстроване право оренди землі є речовим правом. Відповідні правові висновки, щодо моменту укладення договору оренди землі після 01.01.2013 (дата укладення договору між сторонами) та моменту виникнення права оренди за таким договором (з дати реєстрації права оренди), в тій чи іншій мірі викладено в ряді постанов ВП ВС, зокрема у постанові від 18.04.2023 року по справі № 357/8277/19, від 06.03.2024 по справі № 902/1207/22, від 15.10.2025 по справі № 907/882/22 та ряді інших.
Відповідно, за обставин даної справи, суд констатує, що договір оренди земельної ділянки від 15.12.2021 укладений між ТОВ «Агрофірма «Зарічний» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , є належним чином укладеним, відповідає волевиявленню сторін, не скасований та не визнаний недійсним, ніхто зі сторін договору, інших заінтересованих осіб, не ставить його під сумнів, а тому між сторонами існують договірні відносини оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, з притаманними їм правами та обов`язками сторін, а у разі порушення прав, що випливають з договору оренди, сторони договору оренди мають право на їх захист належним способом.
Разом з тим, суд констатує, що право оренди у ТОВ «Агрофірма «Зарічний», на підставі договору оренди від 15.12.2021 року до цього часу не зареєстровано, а отже речове право - оренди наразі не виникло, адже воно виникає в моменту реєстрації даного права в реєстрі прав на нерухоме майно.
Як вказав позивач та підтвердив представник ТОВ «Джексон агротрансбуд», з весни 2025 року, вказаною земельною ділянкою користувалося ТОВ «Джексон агротрансбуд», яке висунуло вимогу ТОВ «Агрофірма «Зарічний» про передачу землі в силу зареєстрованого права оренди, на підставі договору оренди землі від 20.03.2025 укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – як орендодавцями, та ТОВ «Джексон агротрансбуд» - як орендарем, строком на 20 років. Предметом даного договору оренди, є земельна ділянка з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022 (а.с. 71-72). Позивач земельну ділянку з того часу не використовує, але 04.06.2025 вернувся до суду за захистом порушеного права (а.с. 1).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 420358110 від 31.03.2025, 26.03.2025 о 10:54 державний реєстратор виконавчого комітету Криворізької міської ради Поліщук С.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 78113174 від 31.03.2025, зареєструвала право оренди на вказану земельну ділянку за ТОВ «Джексон агротрансбуд», на підставі договору оренди земельної ділянки від 20.03.2025 року, строком на 20 років, тобто до 20.03.2045 року, з правом пролонгації (а.с. 73).
Саме у зв`язку з наявністю даного договору оренди землі від 20.03.2025 року та реєстрації за ТОВ «Джексон агротрансбуд» права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, позивач реалізував право на позов, з метою захисту прав орендаря за договором оренди від 15.12.2021, що був укладений щодо цієї земельної ділянки раніше, але право оренди за яким не зареєстровано в силу об`єктивних причин. Подаючи позов, позивач вважав, що орендодавці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 діяли недобросовісно та в порушення умов договору оренди від 15.12.2021, в період строку дії даного договору, уклали договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншою особою – ТОВ «Джексон агротрансбуд».
Однак, як вказували під час судового провадження відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вони договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022 з ТОВ «Джексон агротрансбуд» не укладали, такого договору не підписували, волевиявлення на його укладення не висловлювали. Вказане знайшло своє підтвердження у висновку судової почеркознавчої експертизи № 3704-25 від 10.02.2026, складеного на виконання ухвали суду Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, за змістом якого підпис від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно, що розміщені в договорі оренди земельної ділянки від 20 березня 2025 року, укладеному між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Джексон агротрансбуд» - виконані не ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с. 137-149).
Будь-яких доказів на спростування висновку експерта від 10.02.2026, суду не надано.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із ч.1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
При цьому, як у ч.1 ст. 215 ЦК України, так і у ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
Коли ж сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Оскільки під час судового розгляду встановлено, що текст договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022 від 20.03.2025 року, орендодавці – власники землі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підписували, цей договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Виходячи з судової практики щодо захисту прав власників у разі не укладення ними договору оренди землі, власник земельної ділянки має право захисти своє право на землю різними альтернативними способами, залежно від обставин, характеру порушення, тобто способом, що здатен повністю поновити права власника земельної ділянки: повернення земельної ділянки, визнання відсутнім права оренди, скасування державної реєстрації права оренди (п. 115 постанови КЦС ВС від 13.05.2026 у справі № 456/252/22).
Однак, як вказали відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вони не реалізували право на судовий захист порушених прав власників земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, з позовом про захист речового права власності до суду не зверталися, хоча підтвердили факт користування їх землею ТОВ «Джексон агротрансбуд» без їх волевиявлення до цього та без сплати орендної плати. 
Суд, керуючись принципом диспозитивності, не може спонукати осіб звертатися до суду з певним позовом, а розглядає справу на підставі певних заяв та в межах заявлених позовних вимог.
Предметом розгляду даної справи, є саме вимоги ТОВ «Агрофірма «Зарічний», як первісного орендаря, договір оренди земельної ділянки з яким діючий, строк його дії не завершився, але який позбавлений можливості зареєструвати своє речове право – право оренди земельною ділянкою з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, в силу існування зареєстрованого права оренди на цю земельну ділянку за ТОВ «Джексон агротрансбуд».
Позивач заявив перед судом дві вимоги: 1) скасувати державну реєстрацію – рішення про державну реєстрацію права оренди, номер запису про право (в державному реєстрі прав): 59247191; 2) витребувати з чужого незаконного володіння відповідача ТОВ «Джексон агротрансбуд» земельну ділянку площею 3,8951 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1221884000:03:031:0022, шляхом передачі земельної ділянки ТОВ «Джексон агротрансбуд» позивачу – ТОВ «Арофірма» Зарічний».
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)).
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).
Що стосується позовної вимоги ТОВ «Агрофірма «Зарічний» про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, то вона не може бути задоволена, оскільки заявлена суб`єктом який не має права заявляти віндикаційний позов. У ТОВ «Агрофірма «Зарічний», в силу відсутності реєстрації права оренди, не виникло речового права на вказану земельну ділянку, тобто права оренди земельної ділянки, відповідно ТОВ «Агрофірма «Зарічний» не має права вимоги повернення/витребування цієї земельної ділянки з незаконного володіння ТОВ «Джексон агротрансбуд». 
Такі висновки узгоджуються з практикою ВС, викладеною в ряді постанов, зокрема в постановах від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22 (п. 8.20) та від 15.10.2025 у справі № 907/882/25 (п. 8.7), де зазначено, що «Якщо момент укладення договору оренди землі (виникнення у його сторін прав і обов`язків у зобов`язальних правовідносинах) і реєстрація на підставі цього правочину права оренди землі (виникнення у орендаря речового права) не збігаються в часі, то в проміжку між укладенням договору і набуттям орендарем земельної ділянки шляхом реєстрації відповідного речового права договір діє, а у сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами. Так, за наявності відповідних підстав орендар може вимагати зобов`язати орендодавця виконати обов`язок з передання земельної ділянки в натурі чи відмовитись від договору і вимагати відшкодувати збитки, а орендодавець, у свою чергу, може стягнути з орендаря орендну плату.
З моменту ж реєстрації речового права оренди орендар може захищати це право від третіх осіб речово-правовими способами захисту, зокрема вимагати усунення сторонньою особою перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою (див. mutatis mutandis постанови КГС ВС від 03.04.2020 у справі № 912/3294/18 та від 15.11.2022 у справі № 914/917/21)».
Тобто, лише після реєстрації за позивачем права оренди на вказану земельну ділянку, він зможе набути право на витребування такої земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Тому, беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині витребування земельної ділянки від ТОВ «Джексон агротрансбуд» є вимогами, що заявлені неналежним суб`єктом, особою, яка на час ухвалення рішення суду не має право заявляти вимогу про витребування. Таким правом нині наділені власники майна – ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , але вони таке право наразі не реалізували.
Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації – рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Джексон агротрансбуд», на підставі договору оренди земельної ділянки від 20.03.2025 року, суд виходить з наступного.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що: «Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону № 161-XIV); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (див. постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 конкретизувала власний правовий висновок щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, визначивши, що якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий договір з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд зможе захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме лише тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди.
За відсутності реєстрації права оренди первинного орендаря у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі за договором оренди, укладеним у період дії первинного договору, підлягають задоволенню, якщо на час ухвалення рішення суду первинний орендар матиме чинне право оренди та зможе його зареєструвати».
Аналогічні висновки застосовано у постанові № 747/596/24 від 19.06.2026 року, якою скасовано постанову суду апеляційної інстанції, який відмовив у захисті права первинного орендаря через відсутність реєстрації права оренди, та вказано на необхідність перевірки підстав заявленого позову та надання оцінки доводам позивача про те, що новий договір оренди став перешкодою для позивача у реалізації його інтересу щодо тієї самої земельної ділянки.
В даній справі, в урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку про те, що ТОВ «Агрофірма «Зарічний» має діючий, чинний та не розірваний, не визнаний недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, право оренди на яку зареєстровано за відповідачем ТОВ «Джексон агротрансбуд» на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Криворізької міської ради № 78113174 від 31.03.2025, що прийняте на підставі поданого державному реєстратору, представником ТОВ «Джексон агротрансбуд», тексту договору оренди земельної ділянки від 20.03.2025, що фактично є неукладеним. 
Наявність вказаного запису № 59247191 про право оренди на земельну ділянку за ТОВ «Джексон агротрансбуд», унеможливлює реєстрацію за позивачем права оренди на цю ж земельну ділянку на підставі договору оренди що був укладений першим за часом – 15.12.2021 року, чим порушуються права ТОВ «Агрофірма «Зарічний» як первісного орендаря на користування земельною ділянкою. Скасування вищевказаного запису про державну реєстрацію права оренди за відповідачем ТОВ «Джексон агротрансбуд», надасть можливість відновити порушене право позивача, забезпечить можливість зареєструвати право оренди за ТОВ «Агрофірма «Зарічний».
Доводи представника відповідача ТОВ «Джексон агротрансбуд» щодо нерелевантності практики сформованої у постанові 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, обставинам даної справи, оскільки вона стосувалася договору, що укладений до 01.01.2013, а предметом даної справи є договір оренди укладений після 01.01.2013, суд розцінює критично, адже попри відмінності в періодах укладення договорів оренди у цих справах, тотожним є існування обставин за яких первісний договір оренди діє, а праву реєстрації за первісним орендарем права оренди перешкоджає зареєстроване право оренди за іншою особою. В кожному з цих випадків (як до 01.01.2013, так і після 01.01.2013) первісний орендар має можливість належним чином захисти своє порушене право саме шляхом скасування реєстрації права оренди за «наступним орендарем», що відкриває шлях для первісного орендаря на реєстрацію його права оренди на це майно, за умови не припинення договору оренди з ним. 
Доводи відповідача ТОВ «Джексон агротрансбуд» в частині того, що скасування державної реєстрації права оренди за ним неможливе без одночасного пред`явлення та задоволення позовної вимоги про визнання договору оренди від 20.03.2025 року недійсним, суд розцінює критично, адже як вказано вище, з посиланням на відповідну сталу практику ВС, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. 
Вказане здійснено судом вище, констатуючи факт не укладення договору оренди від 20.03.2025, у зв`язку з його не підписанням власниками землі – орендодавцями.
Тому, заявлення позивачем за даних обставин вимоги про визнання договору від 20.03.2025 року недійним, не було б належним способом захисту порушеного права.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. При цьому, навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації права дотримався законодавства про внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування такого запису, якщо його наявність порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача. Подібні за змістом висновки містить постанова ВС від 11.02.2020 у справі № 915/572/17.
Тобто, в даному випадку, саме від задоволення вимог позивача (первинного орендаря) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Джексон агротрансбуд» залежатиме подальша можливість законної реалізації прав ТОВ «Агрофірма «Зарічний».
Беручи до уваги викладене, з урахуванням судової практики сформованої в справі № 610/1030/18 від 01.04.2020, що в подальшому застосована в ряді постанов, зокрема від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, де предметом розгляду були відносини щодо договорів укладених вже після 01.01.2013, з урахуванням встановлених обставин даної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації – рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Джексон агротрансбуд», номер запису про право (в державному реєстрі прав): 59247191, буде належним способом захисту порушеного права первісного орендаря ТОВ «Агрофірма «Зарічний», що забезпечить ефективний захист порушеного права, здатне в повній мірі відновити порушене право, адже надасть позивачу можливість зареєструвати за собою право оренди на підставі договору від 15.12.2021, а з моменту виникнення права оренди, у разі порушення речового права оренди, позивач матиме законне право на захист своїх речових прав, в тому числі шляхом пред`явлення віндикаційного позову (наразі вимоги про витребування земельної ділянки передчасні).
При цьому, суд керуючись принципом «суд знає закони» (лат. jura novit curia), не допускаючи надмірного формалізованого підходу щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, забезпечуючи виконання завдань цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів, суд вважає за необхідне викласти резолютивну частину рішення суду виходячи зі змісту пред`явлених позовних вимог щодо скасування державної реєстрації та норм ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що забезпечить належних захист та подальше відновлення порушених прав позивача. 
Щодо виконавчого комітету Криворізької міської ради як відповідача. 
Суд звертає увагу, що за жодною з заявлених позовних вимог (витребування майна, скасування рішення про державну реєстрацію), виконавчий комітет Криворізької міської ради та його посадова особа – державний реєстратор, не є належним відповідачем. Скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом права позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна (постанова ВП ВС від 04.09.2018 № 823/2042/16). ВС сформована стала судова практика, за змістом якої належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження, має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. При цьому, пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову (зокрема, але виключно постанова ВС від 18.12.2018 у справі № 902/672/16, від 21.11.2019 у справі № 926/2353/18). 
За обставин даної справи судом встановлено, що державним реєстратором при реєстрації права оренди ТОВ «Джексон агротрансбуд» не було порушено вимог законодавства, державний реєстратор не знав та не міг знати, що договір оренди від 20.03.2025 неукладений, в силу не підписання договору власниками землі (належності підписів на договорі не власникам землі), а тому судом не встановлено жодних неправомірних дій державного реєстратора. У разі задоволення позову в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Джексон агротрансбуд», державний реєстратор виконуватиме вказане рішення в порядку визначеному Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що є його прямим обов`язком, а тому суд приходить до висновку, що в даній справі виконавчого комітету Криворізької міської ради не є належним відповідачем. Подібні за змістом висновки містять постанови ВС у справах № 823/2042/16 від 04.09.2018, № 520/13067/17 від 01.04.2020, № 372/2583/18.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед інших, належать витрати пов`язані з проведенням експертизи. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позову до суду в сумі 6056 грн.(а.с. 5), як за дві вимоги немайнового характеру, що заявлені юридичною особою. При цьому, як слідує з позову, він поданий через систему електронний суд, а тому застосуванню підлягали положення ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»: при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, сума судового збору, яка мала бути сплачена позивачем складала 4844,80 грн (3028 х 2 х 0,8). Оскільки позов задоволено частково, а саме задоволено одну з двох заявлених вимог немайнового характеру, то з відповідача ТОВ «Джексон агротрансбуд» на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн у рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору. 
З відповідача ТОВ «Джексон агротрансбуд», на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути й витрати на проведення почеркознавчої експертизи, висновки якої покладені в основу даного рішення та мали вагоме значення при його ухваленні. Суд покладає такі витрати в повному обсязі на відповідача ТОВ «Джексон агротрансбуд», оскільки саме його представник надав державному реєстратору текст договору, що не містив підпису власників землі, про що ТОВ «Джексон агротрансбуд» (його уповноважені особи), не міг не знати. Саме це й призвело до порушення прав позивача та необхідності судового захисту, відповідно понесення судових витрат. Такі витрати склали 22052,16 грн (а.с. 133).
Суд не вбачає підстав для стягнення витрат по справі на користь позивача за рахунок інших осіб, заявлених відповідачами: виконкому Криворізької міської ради, оскільки він є неналежним відповідачем, а також за рахунок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки вказані особи не вчинили жодних дій (бездіяльності), що призвели до порушення прав позивача. Саме активні дії відповідача ТОВ «Джексон агротрансбуд», що полягали у наданні державному реєстратору на реєстрацію тексту договору оренди земельної ділянки від 20.03.2025 року, що підписаний замість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 іншими особами, призвели до порушення прав позивача, а тому саме на ТОВ «Джексон агротрансбуд» суд вважає за необхідне покласти витрати позивача по справі.
Витрати на правничу допомогу позивачем не заявлялися.
Відповідач заявляв витрати на правничу допомогу, вказуючи про їх попередній розрахунок у розмірі 10000 грн. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Однак, до завершення стадії судових дебатів, відповідач не надав доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу та не зробив заяви про те, що такі докази будуть подані впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому суд не знаходить підстав для компенсації відповідачу за рахунок позивача витрат на правничу допомогу пропорційно розміру відхилених позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю. 

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 247, 259, 263- 265 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зарічний» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джексон агротрансбуд», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Криворізької міської ради про скасування державної реєстрації права оренди, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння– задовольнити частково.
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 78113174 від 31.03.2025 року, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Поліщук Світланою Володимирівною, на підставі якого здійснено запис про інше речове право № 59247191 від 26.03.2025 в Державному реєстрі речових прав, а саме право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022, що вчинений на підставі тексту договору оренди земельної ділянки від 20.03.2025, площею 3,8951 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221884000:03:031:0022, оформленого від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Джексон агротрансбуд», з припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Джексон агротрансбуд» на земельну ділянку з кадастровим номером 1221884000:03:031:0022.
В іншій частині позовних вимог (витребування земельної ділянки) – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю «Джексон агротрансбуд»» (ЄДРПОУ 45446770, місце знаходження провулок Рубіжний, буд. 7 А, с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, 53020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зарічний» ЄДРПОУ 30659976) 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок у рахунок відшкодування судового збору за подання позову до суду, 22052 (двадцять дві тисячі п`ятдесят дві) гривні 16 копійок у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи, а всього 24474 (двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят чотири) гривень 56 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         М.В. Березюк