Справа № 199/5504/25
Провадження № 2/202/682/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Недобитюк Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Іващенко І.В.,
представника позивачів ОСОБА_1 ,
представника відповідача Ромаська Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Індустріального районного суду міста Дніпра цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, – 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року представник позивачів звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра із позовною заявою в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра дану справу було передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпра. 
У позовній заяві представник позивачів просить суд стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 матеріальну шкоду (різницю між вартістю відновлювального ремонту і сумою страхового відшкодування) та додаткові витрати на евакуацію й послуги експерта з урахуванням інфляційного збільшення та 3% річних у загальному розмірі 469 639,16 грн; стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн; крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 вересня 2024 року о 20 год. 21 хв. з вини відповідача ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Lexus RX 350, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля MAZDA 6, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 та яким керував ОСОБА_3 .. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а водію ОСОБА_3 було завдано легких тілесних ушкоджень. Вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року у справі № 932/8627/24, яка набрала законної сили. 
Позивачі зазначають, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА». Після настання страхового випадку позивачу ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 360 932,54 грн. Проте, згідно з висновком експерта № 3410/24 від 22 жовтня 2024 року, вартість матеріального збитку складає 796 894,55 грн. Позивачі вказують, що виплачена сума є недостатньою, а різниця, що підлягає стягненню з відповідача, становить 436 962,01 грн. 
Крім того, позивачі вказують, що ними були понесені додаткові витрати, а саме: на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП та подальше транспортування у загальному розмірі 5 100,00 грн (3 300,00 грн та 1 800,00 грн) та на послуги експерта у загальному розмірі 9 000,00 грн (2 200,00 грн та 6 800,00 грн). На загальну суму заборгованості позивачем також нараховано 3% річних у розмірі 3 626,12 грн та інфляційні втрати у розмірі 15 005,03 грн. 
Вимоги щодо стягнення моральної шкоди Позивач ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, втратив можливість працювати, зазнав сильного фізичного болю та психологічних страждань, через що порушився його звичний устрій життя. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 50 000,00 грн. 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 12 серпня 2025 року було відкрито провадження у справі. 
Представник відповідача ОСОБА_5 подав до суду відзив та додаткові пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що відповідачем було застраховано цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СК «УНІКА» як за обов`язковим, так і за добровільним страхуванням. Наголосив, що страховик провів огляд автомобіля у встановлений законом строк, визначив ринкову вартість транспортного засобу до ДТП у розмірі 579 932,54 грн та ринкову вартість після пошкодження у розмірі 218 900,00 грн, після чого здійснив виплату відшкодування на загальну суму 360 932,54 грн. Оскільки ліміт відповідальності страховика не вичерпано, а транспортний засіб залишився у позивача, відповідач вважає стягнення різниці з нього безпідставним. Щодо витрат на експерта представник відповідача вказав на відсутність підстав для їх відшкодування, оскільки страховик своєчасно здійснив огляд. Вимоги щодо компенсації витрат на евакуацію, 3% річних та інфляційних втрат також не визнав, вказуючи на ненадання відповідних вимог страховику та відсутність договірних зобов`язань між сторонами. Вимогу про моральну шкоду вважає недоведеною, оскільки належні медичні документи про тимчасову втрату працездатності не надавались з відповідним зверненням до страхової позивач не звертався. 
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
У судовому засіданні під час розгляду справи по суті та у судових дебатах представник позивачів ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, наголошуючи на достовірності заявлених збитків та вказуючи на зацікавленість страхової компанії у зменшенні суми відшкодування. 
Представник відповідача Ромасько Є.В. у судовому засіданні та судових дебатах проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Зазначив, що страхова компанія здійснила необхідні виплати та склала звіт відповідно до вимог чинного законодавства, а тому слід враховувати реальну вартість транспортного засобу до моменту ДТП. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Суд, заслухавши вступне слово та пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин першої та третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 вересня 2024 року о 20 год. 21 хв. у м. Дніпрі на перехресті Запорізького шосе та вул. Генерала Пушкіна сталася дорожньо-транспортна пригода. Відбулося зіткнення транспортного засобу «Lexus RX 350», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_4 , та автомобіля «MAZDA 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 та яким керував позивач ОСОБА_3 . 
Вина відповідача ОСОБА_4 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди повністю доводиться постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року у справі № 932/8627/24 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Зазначена постанова суду набрала законної сили 19 грудня 2024 року, а тому обставини щодо наявності вини відповідача у пошкодженні майна позивачів, відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.
Цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_2 , пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «MAZDA 6», на момент ДТП була застрахована у АТ «СК «ІНГО» згідно з полісом № 220504974 від 23 квітня 2024 року. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс ОСЦПВ № 220079618, ліміт відповідальності 160 000,00 грн, франшиза 1 000,00 грн) та за договором добровільного страхування (Поліс ДСЦПВ № 005051/4450/0001062, ліміт відповідальності 300 000,00 грн).
09 вересня 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої долучила необхідний пакет документів, зокрема повідомлення про ДТП, копію схеми місця ДТП, копії реєстраційних та ідентифікаційних документів. 
На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком ПрАТ «СК «УНІКА» було своєчасно залучено суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 для визначення розміру завданої шкоди. 
За результатами натурного огляду транспортного засобу «MAZDA 6», проведеного 18 вересня 2024 року, складено Протокол огляду, а також Висновок (Звіт) № 73431 від 01 жовтня 2024 року про визначення вартості матеріального збитку та Звіт № 74379 від 08 жовтня 2024 року про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу. 
Відповідно до зазначених звітів суб`єкта оціночної діяльності:
-ринкова вартість транспортного засобу до ДТП складає 579 932,54 грн; 
-вартість відновлювального ремонту становить 739 311,78 грн; 
-вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 343 686,88 грн; 
-ринкова вартість транспортного засобу після пошкодження (вартість залишків), визначена за результатами відкритих торгів на інтернет-платформі «AUTOonline» (ТОВ «Аудатекс Україна»), складає 218 900,00 грн. 
Оскільки вартість відновлювального ремонту (739 311,78 грн) перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП (579 932,54 грн), транспортний засіб визнано фізично знищеним. Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір матеріального збитку (страхового відшкодування) було визначено страховиком як різницю між ринковою вартістю автомобіля до ДТП та вартістю пошкодженого автомобіля (залишків), оскільки транспортний засіб залишився у власності позивача. Ця сума склала 361 032,54 грн (579 932,54 грн - 218 900,00 грн). 
На підставі вказаних розрахунків ПрАТ «СК «УНІКА» склало відповідні Страхові акти/накази та 17 грудня 2024 року здійснило перерахування на банківський рахунок позивача ОСОБА_2 страхового відшкодування у загальному розмірі 360 032,54 грн. Позивачі, не погоджуючись із розміром виплаченого страхового відшкодування, звернулися до незалежного судового експерта Дроздова Ю.В. та надали суду Висновок експерта № 3410/24 від 22 жовтня 2024 року. Згідно з даним висновком, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «MAZDA 6», складає 796 894,55 грн.
Факт понесення витрат на послуги судового експерта підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями про оплату на користь ФОП ОСОБА_7 на суми 6 800,00 грн та 2 200,00 грн відповідно (разом 9 000,00 грн). 
Крім того, на підтвердження вимог про стягнення додаткових матеріальних витрат, пов`язаних із наслідками ДТП, позивачами долучено платіжні інструкції про оплату послуг з евакуації пошкодженого транспортного засобу від 06.09.2024 на суму 3 300,00 грн та від 17.09.2024 на суму 1 800,00 грн (разом 5 100,00 грн).
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Також, згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 
Відповідно до частини першої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Окрім цього, вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги приписи частин першої та другої статті 23 ЦК України, відповідно до яких особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
За змістом частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Щодо застосування до спірних правовідносин норм спеціального законодавства, яке регулює порядок обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, суд зазначає наступне.
21 травня 2024 року прийнято Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX. Відповідно до пункту 1 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, він вводиться в дію з 1 січня 2025 року (за винятком окремих положень).
Разом з тим, згідно з абзацом 1 пункту 6 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3720-IX, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. Крім того, абзацом 6 цього ж пункту прямо передбачено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV.
З огляду на те, що договори страхування (поліси), які є предметом аналізу у даній справі, були укладені до 01 січня 2025 року, а дорожньо-транспортна пригода сталася 05 вересня 2024 року, тобто до введення в дію Закону № 3720-IX, суд застосовує до спірних правовідносин норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі – Закон № 1961-IV).
Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно з пунктами 9.1 та 9.4 статті 9 Закону № 1961-IV, страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 28 Закону № 1961-IV встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, – це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу та з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. 
За загальним правилом, викладеним у статті 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а також витрати з евакуацією транспортного засобу. 
Водночас, статтею 30 Закону № 1961-IV врегульовано порядок відшкодування шкоди, пов`язаної саме з фізичним знищенням транспортного засобу.
Зокрема, пунктом 30.1 статті 30 Закону № 1961-IV визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. 
Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Закону № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності необхідних документів зобов`язаний, у разі визнання вимог заявника обґрунтованими, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо ж у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18 (провадження № 61-15805св19), власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Окрім цього, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування, яке виплачується страховиком з урахуванням зносу деталей, не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, то майнова шкода у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформулювала висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Крім того, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, і саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Надавши оцінку наявним у матеріалах справи експертним дослідженням, суд критично ставиться до висновку, наданого позивачем, оскільки він ґрунтується на концепції відновлювального ремонту без урахування критерію економічної доцільності.
Натомість суд бере за основу Звіт № 73431 від 01 жовтня 2024 року та Звіт № 74379 від 08 жовтня 2024 року, складені суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , оскільки вони відповідають вимогам Методики товарознавчої експертизи та дослідження колісних транспортних засобів, ґрунтуються на об`єктивних вихідних даних первинного огляду та достовірно підтверджують факт економічного знищення транспортного засобу. 
Згідно зі Звітом про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу № 74379 від 08.10.2024 року:
-вартість відновлювального ремонту КТЗ Mazda 6 (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) становить 739 311,78 грн. 
-ринкова вартість вказаного КТЗ до ДТП становила 579 932,54 грн. 
-ринкова вартість пошкодженого КТЗ (залишків) за результатами відкритого аукціону складає 218 900,00 грн. 
Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість КТЗ до ДТП, ремонт визнається економічно недоцільним. У такому випадку транспортний засіб вважається знищеним, а розмір майнової шкоди обчислюється як різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП та вартістю його залишків. 
Отже, загальна сума майнової шкоди, яку потрібно було відшкодувати позивачу, становить 361 032,54 грн.
Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання угод обов`язкового та добровільного страхування ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило страхові виплати на користь позивача в загальній сумі 360 932,54 грн. Водночас належних і допустимих доказів сплати чи відшкодування франшизи матеріали справи не містять, а в судовому засіданні сторони цього не зазначали.
З огляду на те, що здійснена страховою компанією виплата не повністю покриває визначений судом фактичний розмір майнової шкоди, а у відповідності до положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яка складає 1 000,00 грн. 
Отже, позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 15 005,03 грн та 3% річних у розмірі 3 626,12 грн, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що між сторонами у справі не укладалися будь-які договори, а правовідносини, що виникли, носять виключно деліктний (позадоговірний) характер.
Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що позивачі зверталися безпосередньо до відповідача з вимогою про добровільне відшкодування завданої майнової шкоди до моменту звернення з цим позовом до суду. За таких обставин, відповідач не був повідомлений про наявність у позивачів відповідних майнових вимог до нього, їх точний розмір, а отже, не мав об`єктивної можливості виконати таке зобов`язання добровільно. 
Оскільки позивачами не доведено факту пред`явлення вимоги до відповідача у досудовому порядку, неможливо встановити дату, з якої у позивача виникло право вимоги, а у відповідача, відповідно, виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. За відсутності доведеного факту порушення відповідачем строків виконання зобов`язання на момент подання позову, заявлений позивачами період нарахування штрафних санкцій є необґрунтованим. 
Враховуючи викладене, правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на залучення судового експерта (оцінювача) у загальному розмірі 9 000,00 грн (2 200,00 грн та 6 800,00 грн), суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону № 1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Згідно з пунктом 34.3 статті 34 вказаного Закону, лише у випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, і у такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Суд бере до уваги доводи представника відповідача про те, що страховиком було повністю дотримано вимоги законодавства. Третьою особою своєчасно залучено суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 , який здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу 18 вересня 2024 року (на 7-й робочий день після звернення позивачки), склавши відповідний Протокол огляду.
Оскільки страховик виконав свій обов`язок щодо огляду майна та оцінки збитків у законодавчо встановлений 10-денний строк, законні підстави для компенсації витрат позивача на самостійне залучення іншого експерта відсутні.
Відтак, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Розглядаючи вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 5 100,00 грн (3 300,00 грн та 1 800,00 грн), суд зазначає наступне.
Статтею 28 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, включає, зокрема, шкоду, пов`язану з евакуацією транспортних засобів з місця пригоди.
Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Закону № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий подає страховику заяву, в якій обов`язково зазначається зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та надаються відомості, що її підтверджують.
Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивачем разом із заявою про виплату страхового відшкодування від 09 вересня 2024 року відповідні підтверджувальні документи щодо витрат на евакуацію автомобіля до ПрАТ «СК «УНІКА» не подавались, а вимоги про їх відшкодування перед страховиком не заявлялись.
За таких обставин, саме страхова компанія є належним суб`єктом для відшкодування документально підтверджених витрат на евакуацію у межах залишку страхової суми. Непред`явлення потерпілою особою таких вимог до страховика у порядку, визначеному Законом № 1961-IV, не створює правових підстав для перекладання обов`язку з їх відшкодування безпосередньо на страхувальника (відповідача). 
У зв`язку з викладеним, правові підстави для стягнення витрат на евакуацію безпосередньо з відповідача відсутні, а позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню.
Розглядаючи вимоги позивача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом статті 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого, є, серед іншого, шкода, пов`язана з лікуванням, тимчасовою або стійкою втратою працездатності, а також моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Відповідно до статті 26-1 Закону № 1961-IV, страховиком відшкодовується потерпілому – фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. 
При цьому статтями 24 та 25 Закону № 1961-IV визначено, що витрати на лікування та час тимчасової втрати працездатності мають бути обов`язково підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. 
Як вбачається з позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач ОСОБА_3 обґрунтовує наявністю травм та втратою можливості працювати, на підтвердження чого долучив висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 2749 від 06 вересня 2024 року.
Разом з тим, суд погоджується з доводами представника відповідача та звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_3 є студентом і не є працюючою особою. Крім того, всупереч вимогам Закону № 1961-IV, позивачем не було подано до страхової компанії належних первинних медичних документів, виданих закладом охорони здоров`я, які є обов`язковою підставою для здійснення страховиком регламентної виплати у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю третіх осіб, була застрахована, обов`язок з її відшкодування покладається на страховика. Зокрема, згідно з пунктом 9.3 статті 9 Закону № 1961-IV розмір обов`язкової страхової суми за шкоду життю та здоров`ю становить 100 000,00 грн на одного потерпілого; додатково відповідачем було укладено договір добровільного страхування (Поліс ДСЦПВ № 005051/4450/0001062) із лімітом відповідальності 300 000,00 грн.
З огляду на те, що позивач не звертався до страховика з належним пакетом медичних документів, страхова виплата за шкоду здоров`ю не розраховувалась і не здійснювалась. Відтак, у страховика не виникло передбаченої статтею 26-1 Закону № 1961-IV підстави для нарахування 5 відсотків на відшкодування моральної шкоди.
Відшкодування шкоди, в тому числі моральної, безпосередньо особою, яка її завдала, можливе за правилами статті 1194 ЦК України лише у разі, якщо розмір такої шкоди перевищує встановлені ліміти відповідальності страховика. Оскільки ліміти відповідальності ПрАТ «СК «УНІКА» за шкоду здоров`ю та похідну від неї моральну шкоду не були вичерпані, а відсутність страхового відшкодування зумовлена виключно неподанням позивачем обов`язкових документів до страхової компанії, законні підстави для покладення обов`язку зі сплати 50 000,00 грн моральної шкоди безпосередньо на відповідача відсутні.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 5 196,40 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення матеріальної шкоди задоволені судом частково на суму 1 000,00 грн, що становить 0,1924% від загальної ціни позову (519 639,16 грн). Отже, судовий збір підлягає пропорційному стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 10 (десять) грн 00 коп.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, сторонами були надані лише орієнтовні розрахунки. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відтак, суд залишає за сторонами право вирішити питання щодо стягнення цих витрат у встановленому законом порядку шляхом подання відповідних заяв.
Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, –
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 – відмовити.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 (десять) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 06 серпня 2026 року.

ПОЗИВАЧ 1: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
ПОЗИВАЧ 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
ТРЕТЯ ОСОБА: Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА», код ЄДРПОУ 20033533, адреса місцезнаходження: 04112, Україна, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6, корп. 4.

Суддя        Н.  В.  Недобитюк